Справа № 140/13497/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 140/13497/24 пров. № А/857/2152/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сорока Ю.Ю.), ухвалену в письмовому проваджені в м. Луцьк 24 грудня 2024 року, у справі №140/13497/24 за позовом ОСОБА_1 до Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області, просив: визнати протиправною бездіяльність Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області щодо неприйняття рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження альтернативної (невійськової) служби в порядку, визначеному Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» №1975-XII від 12 грудня 1991 року та з урахуванням ст. 35 Конституції України, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»; зобов`язати Луцьку районну державну (військову) адміністрацію Волинської області прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження альтернативної (невійськової) служби в порядку, визначеному Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» №1975-XII від 12 грудня 1991 року та з урахуванням ст. 35 Конституції України, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» взамін призову на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану.

Одночасно із подання позовної заяви, представником позивача було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовлено.

16.12.2024 на адресу суду першої інстанції повторно надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , у тому числі видавати відносно нього мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду результатів проходження ВЛК (зокрема, рішення (постанови) військово-лікарської комісії щодо придатності позивача до проходження військової служби). Також, до заяви про забезпечення позову не додано належних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації (зокрема, вручення позивачу повістки із вказаною метою виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки тощо) та, відповідно, вказували б на необхідність вирішення судом питання про вжиття заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції вказав, що лише сам факт вручення позивачу повістки від 28.10.2024 №3418 для уточнення облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, має наслідком визначення придатності до військової служби чи перевірки підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, а не самого призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року та вжити заходи забезпечення позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації, то він набуде статусу військовослужбовця та буде проходити військову службу, що унеможливить реалізацію його права на отримання направлення на альтернативну (невійськову) службу та виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача. Скаржник вказує, що оскільки позивач набуде статусу військовослужбовця то вирішення питання звільнення з військової служби під час мобілізації за релігійними переконаннями особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, оскільки її правовідносини з військовою частиною будуть регулюватись Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», яким передбачено перелік підстав вже для звільнення з військової служби, серед яких немає ні релігійних переконань, ні рішення суду про зобов`язання РДА видати особі направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби. На думку скаржника, для забезпечення можливості реалізації позивачем своїх прав, пов`язаних із розглядом судом даної справи, є підстави для забезпечення позову шляхом заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем обліку Позивача), у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , у тому числі видавати відносно нього мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовою) адміністрацією відмовлено в направленні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проходження альтернативної (невійськової) служби з посиланням на те, що статтею 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статті, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років та старші особи, які не досягли 25-річного віку (зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 18.05.2024 року) і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідно до довідки від 04.11.2024 №266, виданої Релігійною організацією «Волинське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів» з 02 липня 2017 року та на даний час є членом Релігійної громади Церкви Євангельських християн-баптистів «Дім молитви» м. Луцька, Волинської області, яка входить до Волинського обласного об`єднання церков євангельських християн-баптистів, визнає віровчення Євангельських християн-баптистів та дотримується біблійних принципів і особистих переконань, які не дозволяють йому службу у війську, участь у військових та воєнних діях у той чи інший спосіб зі зброєю в руках. Водночас, ОСОБА_1 наголошував працівникам Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про вищевказані обставини, однак незважаючи на це останньому було відмовлено у задоволенні заяви.

Позивач вважаючи, що у разі, якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації, то він набуде статусу військовослужбовця та буде проходити військову службу, що унеможливить реалізацію його права на отримання направлення на альтернативну (невійськову) службу та виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на його користь, звернувся із заявою про забезпечення позову, у задоволенні якої судом першої інстанції було відмовлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову, у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у цьому конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №240/16920/21, від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, від 13.07.2022 у справі №240/26736/21.

На переконання суду апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні його заяви про заборону ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , у тому числі видавати відносно нього мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, з підстав не надання належних та допустимих доказів на підтвердження істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про визнання протиправним спірного рішення, а також не надання доказів які б підтверджували ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав, є обґрунтовані.

Водночас, повертаючись до оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи до заяви про забезпечення позову представник позивача долучив копію повістки від 28.10.2024 №3418, у якій зазначено, що позивачу належить з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 , 29.10.2024 о 09:00 год для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду.

Як правильно вказав суд першої інстанції, лише сам факт вручення позивачу повістки від 28.10.2024 №3418 для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду має наслідком направлення позивача на медичний огляд для визначення придатності до військової служби чи перевірки підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, а не самого призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Так, суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №140/13497/24 адміністративний позов ОСОБА_2 до Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії вирішений по суті та в задоволенні позову позивачу відмовлено.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову, такий захід забезпечення позову не відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України, водночас матеріали справи не містять доказів щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити значну шкоду заявнику, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, з врахуванням положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції про відмову забезпечення позову.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі №140/13497/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко