Справа № 320/27076/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року справа №320/27076/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держаної податкової служби у місті Києві з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві () щодо нескладання та неподання на виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку про повернення ОСОБА_1 належних сум коштів помилково (надміру) сплачених зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 142254,00 грн. та військового збору в сумі 11854,50 грн., за заявою ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві () підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково (надміру) сплачених грошових зобов`язань по сплаті податку на доходи фізичних осіб в сумі 142254,00 грн. (сто сорок дві тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) та військового збору в сумі 11854,50 грн. (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок) з Державного бюджету України та направити такий висновок для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтуванням позовних вимог є твердження позивачки про протиправність бездіяльності податкового органу щодо повернення помилково (надміру) сплачених грошових зобов`язань по сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Позивачка зазначає, що не мала обов`язку сплачувати 18% ПДФО та 1,5 % військового збору, адже згідно ст. 172 Податкового кодексу України особа, яка продає нерухоме майно має право зменшити дохід від продажу нерухомості на суму витрат на придбання такого об?єкту нерухомості. Разом із цим пояснила, що оподатковується лише дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року третього та наступних об?єктів нерухомості.

До суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого, відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що оскільки нотаріальні дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості вчинено, то нормами ПК України не передбачено повернення помилково (надміру) сплачених грошових коштів на підставі поданої податкової декларації.

Позивачкою подано відповідь на відзив, в якому вказано, що твердження відповідача про те, що помилково (надміру) сплачені суми податків, були самостійно розраховані та сплачені до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об?єкта нерухомого майна, не змінюють того факту, що ці суми є помилково (надміру) сплачені, та не відміняє права повернути такі помилково (надміру) сплачені суми коштів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 1839, позивачкою була продана частина квартири АДРЕСА_1 , в межах продажу всього об?єкту нерухомого майна.

Загальна ціна договору купівлі-продажу вказаної нерухомості (100% часток квартири) становила 1580600 грн 00 коп., з яких позивачка, як власниця частини квартири, отримала, відповідно, половину від загальної суми угоди, тобто 790 300 (сімсот дев??яносто тисяч триста) грн 00 коп.

Під час продажу вказаного майна, ОСОБА_1 було сплачено наступні суми податків:

1. Податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % від суми продажу частини майна, а саме 142254 грн 00 коп.

2. Військовий збір у розмірі 1.5% від суми продажу частини майна 11854 грн 50 коп.

У подальшому ОСОБА_1 з?ясовано, що відповідно до п. 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України дохід від продажу об?єктів нерухомості, зазначених в абзаці другому п. 172.2 ст. 172 ПК України, може бути зменшений на документально підтверджені витрати на придбання об?єкта нерухомості, розташованого на території України.

Тому, позивачка 16.06.2023 звернулася до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою про повернення надлишково сплачених коштів, а саме 142 254,00 грн (18 % ПДФО) та 11 854,50 грн (1,5 % Військового збору).

До вказаної заяви було додано документи (докази) на підтвердження здійснених витрат на придбання об?єкта нерухомості, а також податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік, в якій належним чином відображені всі доходи, в тому числі від здійснення операцій з нерухомістю.

На вказану заяву ГУ ДПС у м. Києві надало відповідь №2622/г/26-15-24-01-18-10/3Г від 26.06.2023, якою відмовлено у поверненні ОСОБА_1 вказаних вище коштів.

В обґрунтуванні зазначеної відмови податковий орган посилається на те, що дохід від операцій з нерухомістю може бути зменшений на суму витрат на придбання такої нерухомості згідно ст. 172 Податкового кодексу України. Однак, за твердженням відповідача, оскільки договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 вчинено 30.07.2022, а у статтю 172 ПК України були внесені зміни від 10.10.2022, на думку відповідача законодавчих підстав для повернення коштів немає.

Не погоджуючись із рішенням податкового органу, позивачка звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підпунктом 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.10 ст. 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст. 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Так, ст. 43 ПК України предбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку.

Таким чином, обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин:

відсутність у такого платника податкового боргу;

подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати;

відповідність поданої заяви вимогам п. 43.4 ст.43 ПК України.

Досліджуючи спірні правовідносини та обставини їх виникнення, суд зазначає, що у позивача наявні передумови в розрізі наведених вище обставин, при цьому наявність таких передумов відповідачем не заперечуються.

Разом із цим, відповідно до ст. 163 ПК України об?єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає

оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника

податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу;

Згідно з п. 172.1 ст. 172 ПК України не оподатковується один раз протягом звітного податкового року, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну):

- ?житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об?єкт незавершеного будівництва таких об?єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об?єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці);

- ?земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її

призначення;

-? земельної ділянки сільськогосподарського призначення, безпосередньо отриманої платником податку у власність у процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні такого платника, або виділеної в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю), а також таких земельних ділянок, отриманих платником податку у спадщину.

Відповідно до абз. 2 п. 172.2. ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року третього та наступних об?єктів нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті) із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу другого та наступних об?єктів нерухомості, не зазначених у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, якщо зазначене у цьому абзаці майно отримано платником податку у спадщину.

Відповідно до п. 167.1. ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв?язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Крім того, п. 16' підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об?єктом оподаткування військовим збором також є доходи, визначені у ст. 163 Кодексу (п.п. 1.2 п. 16) підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Ставка збору становить 1,5 відсотки об?єкта оподаткування, передбаченого п.п. 1.2 п. 16' підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (п.п. 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Згідно з пп. 1.4. п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов?язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно з пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету:

а) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за місцезнаходженням земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості);

б) у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна резидентами та нерезидентами, посвідчення договорів дарування чи видачі свідоцтв про право на спадщину нерезидентам - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв);

в) в інших випадках - за її податковою адресою, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за місцезнаходженням земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості).

Таким чином, Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент вчинення правочину купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 ) визначає, що у разі якщо платник податків здійснює продаж об?єкта нерухомості втретє (або більше разів) протягом року, такий платник зобов?язаний нарахувати та самостійно сплатити до бюджету суми зобов?язань за ставками: 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. Базою оподаткування таких податків та зборів є дохід отриманий від продажу нерухомого майна, розрахований з урахуванням положень ст. 172 Податкового кодексу України.

У свою чергу, згідно з абз. 4 п. 172.2 ст. 172 ПК України дохід від продажу об?єктів нерухомості, зазначених в абзаці другому пункту 172.2 статті 172 ПК України, може бути зменшений на документально підтверджені витрати на придбання об?єкта нерухомості, розташованого на території України.

Відповідно до абз. 5 п. 172.2 ст. 172 ПК України під витратами на придбання об?єкта нерухомості розуміються:

а) кошти, сплачені платником податків як вартість цінних паперів та майнових прав, погашення яких відбулося шляхом передачі об?єкта нерухомості (або його частини).

З`ясовуючи обставину дійсності документального підтвердження витрати на придбання об?єкта нерухомості позивачкою, суд вказує на наступне.

Так, згідно фактичних обставин справи, 13 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_2 , як позичальником укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною за реєстровим номером 7858.

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_1 надала у власність, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти у розмірі 810000 грн 00 коп. та зобов?язався повернути вказані кошти до 20.08.2021.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору позики та неповернення вказаних грошових коштів у строк, який обумовлений умовами договору позики, з метою захисту свого порушеного права, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Гамаль І.М., якою 02 вересня 2021 року вчинено виконавчий напис за реєстровим №9248 на підставі договору позики.

На виконання вказаного вище виконавчого документу, 29.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овчаренком М.О. відкрито виконавче провадження №66982973 та арештовано усе майно, яке на праві власності належало ОСОБА_3 .

Так, приватним виконавцем встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_3 належало частина квартири АДРЕСА_1 .

24 січня 2022 року приватним виконавцем винесено акт про передачу майна боржника ОСОБА_1 , як стягувачу, в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні №66982973.

Означеним актом постановлено, що Державним підприємством «СЕТАМ» проведено треті електронні торги, за якими нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме частина квартири АДРЕСА_1 , у зв?язку з відсутністю покупців та на підставі заяви ОСОБА_1 щодо бажання залишити за собою нереалізоване майно, передається ОСОБА_1 у власність, у рахунок погашення боргу за договором позики від 13.08.2021.

Також, за наслідками передачі вказаного майна в рахунок погашення боргу за договором позики, позивачкою додатково сплачено різницю між ціною нереалізованого майна та сумою, яка підлягала стягненню за виконавчим документом, а саме:

824985 грн 00 коп. - 818100 грн 00 коп. = 6885 (шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп., де:

824985 грн 00 коп. - ціна, нереалізованого майна;

818100 грн 00 коп. - сума, яка підлягала стягненню за виконавчим документом;

6885 грн 00 коп. - різниця між ціною нереалізованого майна та сумою, яка підлягала стягненню за виконавчим документом.

Факт сплати позивачкою різниці між ціною нереалізованого майна та сумою, яка підлягала стягненню за виконавчим документом, у сумі 6885,00 грн, відображено в акті про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24.01.2022.

24 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. видано свідоцтво про те, що частина квартири АДРЕСА_1 , належить позивачці на праві приватної власності і таке право зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно за №520.

Отже, згідно із законодавством України, чинним на момент виникнення відповідних взаємовідносин, уклавши договір позики про надання у борг грошових коштів у сумі 810000,00 грн, позивачка набула права вимоги повернення відповідних грошових коштів на умовах такого договору позики.

Таке право вимоги ОСОБА_1 є майновим правом, яке виникає на підставі правочину договору позики від 13.08.2021.

У свою чергу, боржник ( ОСОБА_2 ) свої зобов?язання не виконав, кошти згідно договору позики не повернув.

Оскільки кошти повернуті не були, майнові права позивачки на вказані кошти було погашено шляхом передачі їй у власність належного позичальнику об?єкта нерухомості, а саме частини квартири АДРЕСА_1 .

За приписами статті 172 ПК України, вартість майнових прав, а саме права вимоги на кошти за договором позики від 13.08.2021, погашені за рахунок об?єкта нерухомості є витратами на придбання такого об?єкта нерухомості.

Відтак, позивачка обґрунтовано набула право зменшити дохід від продажу об?єкта нерухомості, а саме частини квартири АДРЕСА_1 , на документально підтверджені витрати на придбання даного об?єкта нерухомості, в загальній сумі 824 985 грн 00 коп.

Проте, як встановлено судом, відповідач не вчинив дій по поверненню сплачених позивачкою податку з доходів фізичних осіб та військового збору, чим допустив порушення її прав та інтересів.

Так, відповідач зазначає, що оскільки нотаріальні дії щодо посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок вчинені, то нормами ПК України не передбачено повернення помилково (надміру) сплачених грошових коштів на підставі поданої податкової декларації.

Однак, суд звертає увагу, що позивачка звернувся до відповідача про повернення надмірно сплачених коштів на підставі заяви, а не податкової декларації, що вбачається із суті правовідносин та матеріалів справи. Також позивач наголошує про це у відповіді на відзив.

Отже, відповідачем неправильно застосовано правові норми щодо повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання.

Таким же чином суд вважає необґрунтованими посилання на зміни у редакцію ПК України, оскільки положеннями Податкового кодексу України, в редакції актуальній на дату укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , чітко врегульовано, що база оподаткування, для нарахування і сплати 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору, формується з доходу, отриманого від третього (або наступного) продажу об?єкта нерухомості (в даному випадку квартири) з урахуванням права платника податків на зменшення такого доходу на суму витрат на придбання такого об?єкта нерухомості, зокрема на суму коштів, сплачених платником податків як вартість майнових прав, погашення яких відбулося шляхом передачі об?єкта нерухомості (або його частини).

Враховуючи необґрунтованість мотивів та дій відповідача при розгляді заяви, не дотримання передбаченого законом порядку та поверхневість при розгляді зазначених питань, суд, вважає, бездіяльність відповідача, що полягає у неповерненні надміру сплачених сум грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, - протиправною.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1541,09 грн., що підтверджується платіжною інструкцією, яка наявна в матеріалах справи.

Оскільки позов задоволено повністю судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1541,09 грн. підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо нескладання та неподання на виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку про повернення ОСОБА_1 належних сум коштів помилково (надміру) сплачених зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 142254,00 грн та військового збору в сумі 11854,50 грн, за заявою ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково (надміру) сплачених грошових зобов`язань по сплаті податку на доходи фізичних осіб в сумі 142254,00 грн (сто сорок дві тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) та військового збору в сумі 11854,50 грн (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок) з Державного бюджету України та направити такий висновок для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у сумі 1541 (одна тисяча п`ятсот сорок одна) грн 09 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.