Справа № 160/2500/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/2500/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/2500/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУДПС), в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 , який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року №9620-17 про сплату транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн.

-зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), який виник на підставі податкового повідомлення - рішення від 18.06.2015 року №9620-17 про сплату транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 , який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року №9620-17 про сплату транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), який виник на підставі податкового повідомлення - рішення від 18.06.2015 року №9620-17 про сплату транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРОПУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРОПУ 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн та прийняти нове яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Скаржник наголошує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розгляд судової справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно ч. 2 ст. 159 види та зміст заяв по суті справи, заявами по суті справи є: позовна заява, відзив па позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо відзиву або відповіді на відзив. Заява про забезпечення позову не вказана у ст. 159 Кодексу, отже не є обов`язковою до подання при розгляді справи за правилами спрощеного провадження.

Скаржник зазначає, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу у даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Посилаючись на висновки викладені у рішенням Європейський суд з прав людини та Великої Палати Верховного Суду, скаржник зазначає, що суд не зобов`язаний був присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відшкодуванню судом підлягають послуги лише безпосередньо пов`язані з розглядом адміністративної справи. Усна консультація та складання заяви про забезпечення позову, складання не входить до витрат на правничу допомогу, оскільки не пов`язані з розглядом адміністративної справи, а надані позивачу адвокатом у межах власної оплатної адвокатської діяльності.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальносте адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що відповідач оскаржує рішення суду, виключно в частині стягнутих судом витрат на правничу допомогу.

При розгляді справи судом першої інстанції було досліджено подані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 6500 грн., а саме: договір про надання правової допомоги від 22.01.2024 р., акт виконаних робіт від 23.01.2024 р., платіжне доручення сплату правничої допомоги.

Згідно вказаного договору та акту виконаних робіт, адвокатом було проведено аналіз первинних документів, формування правової позиції Довірителя з оскарження протиправної бездіяльності Головного управління ДПС в Дніпропетровській області щодо не списання безнадійного податкового боргу Довірителя з транспортного податку, складання (написання) та подання адміністративного позову щодо оскарження протиправної бездіяльності Головного управління ДПС в Дніпропетровській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з транспортного податку - витрачено 4 години.

Тобто, ні яких послуг з усних консультацій позивача та заяв про забезпечення позову у даній справі не надавалося та відповідно не заявлялося, а отже, відповідач робить хибні та безпідставні (шаблонні) посилання щодо скасування рішення суду в частині витрат на правничу допомогу.

Крім цього, відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не звертався, та навіть у відзиві на позовну заяву, свою позицію щодо заявленого клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правову допомогу у розмірі 6 500, 00 грн, не зазначив.

Позивач у відзиві також просив стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем при розгляді справи в апеляційному суді в розмірі 4 000 грн.

Так, зазначено, що станом на дату подання відзиву на апеляційну скаргу, Позивачем були понесені витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 4 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14.06.2024 р. та актом виконаних робіт від 17.06.2024 р, згідно яких було проведено аналіз апеляційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по справі № 160/2500/24, підготування (написання) та подання відзиву Довірителя на апеляційну скаргу по справі № 160/2500/24- 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень) - витрачено 3 години;

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

18.06.2015 р. ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення №9620-17 з транспортного податку за 2015 рік фізичній особі ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано позивачем 10.07.2015 року, проте не було сплачено.

08.10.2021 року позивач дізналася, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, міститься запис про публічне обтяження від 08.10.2021 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Вказане обтяження було внесене відповідачем, згідно акту опису майна №433 від 07.10.2021 р.

У серпні 2023 р. позивачем було отримано акт №2132 опису майна від 16.08.2023 р.

19.10.2023 р. позивач звернулась до відповідача із заявою від 12.10.2023 р. про списання безнадійного податкового боргу (транспортного податку за 2015 р. у розмірі 25000 грн.).

Вказана заява позивача була зареєстрована (вхідний №107318/6 від 19.10.2023 р.), однак відповідач відмовив у списанні безнадійного податкового боргу, з підстав того, що у відповідності до пункту 37.3 статті 37 ПКУ підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи, смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб. Виходячи з положень пункту 37.3 статті 37 ПКУ під жодну із визначених підстав щодо припинення податкового обов`язку фізична особа ОСОБА_2 не підпадає та відповідно до статті 16.38 ПКУ залишає за собою обов`язок добровільної сплати податкового боргу.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 , який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року №9620-17 про сплату транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн., позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стосовно рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Частина 4 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За частиною 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України , кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат. Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

Суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018р. у справі № 816/2096/17).

Зазначене спростовує посилання відповідача на обов`язковість зазначення витраченого часу на відповідні види робіт.

Суд зазначає витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного Суду, наприклад від 01.09.2021р. у справі №178/1522/18, від 10.11.2021р. у справі №329/766/18, від 23.12.2021р. у справі № 923/560/17, від 28.09.2021р. у справі №160/12268/19, від 04 грудня 2023 року справа №420/329/21.

Позивач просив стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 6500 гривень.

Позивачем у підтвердження понесених витрат додано: договір про надання правової допомоги від 22.01.2024 р., акт виконаних робіт від 23.01.2024 р., платіжне доручення сплату правничої допомоги.

Згідно акту виконаних робіт адвокатом були надані наступні послуги аналіз первинних документів, формування правової позиції Довірителя з оскарження протиправної бездіяльності Головного управління ДПС в Дніпропетровській області щодо несписання безнадійного податкового боргу Довірителя з транспортного податку, складання (написання) та подання адміністративного позову щодо оскарження протиправної бездіяльності Головного управління ДПС в Дніпропетровській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з транспортного податку - витрачено 4 години.

Наданою з позовною заявою копією платіжною інструкцією №@2PL098576 підтверджується факт сплати на користь ОСОБА_3 послуг відповідно до договору від 22.01.2024 року.

Суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенства права, критерієм розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку, що відшкодуванню підлягають 6500 грн.

Суд зазначає, що відповідач не спростовував та не спростовує надання правничої допомоги, при цьому, апеляційна скарга не містить вимоги щодо зменшення судових витрат, а відповідач фактично наполягає на відмові у стягненні судових витрат, що за наявністю наданої правничої допомоги не передбачено чинним процесуальним законодавством.

Скаржник в суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Щодо підтвердження понесених витрат належними документами, суд зазначає, що законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказаний доказ не є обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.

Вирішуючи спір щодо розміру витрат правничої допомоги, суд виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та на думку суду, дійшов до вірного висновку щодо зменшення їх розміру.

Відповідач не довів не співмірність витрат заявлених до відшкодування, визначених судом першої інстанції, не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сумарно відшкодуванню підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 14.06.2024 р. та акт виконаних робіт від 17.06.2024 р, згідно яких було проведено аналіз апеляційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по справі № 160/2500/24, підготування (написання) та подання відзиву Довірителя на апеляційну скаргу по справі № 160/2500/24 - 4000 грн. - витрачено 3 години;

Так, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто відповідача. Відповідачем не було надано суду апеляційної інстанції клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню не співмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Колегія суддів враховує, що дана справа є типовою, відповідач оскаржує рішення лише в частині розподілу судових витрат, тому розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним з категорією даної справи, не відповідають характеру спірних правовідносин та предмету доказування у даній справі незначної складності, отже підлягають зменшенню.

Отже, сума підтверджених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, згідно вищевказаним доказам, складає - 2000 грн.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в іншій частині, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/2500/24 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРОПУ 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 (дві тисячі) грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко