Справа № 500/8137/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/8137/23 пров. № А/857/18189/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 500/8137/23 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення 19 червня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 21 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки та транспорті № 027306 від 04.07.2023 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн. за ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» згідно акту проведення перевірки від 12.05.2023 року №321837.

Позивач вважає, що зазначена постанова є незаконною та необґрунтованою, такою що не відповідає дійсності з наступних підстав.

Рішенням Тернопільської окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №500/8137/23 позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки та транспорті № 027306 від 04.07.2023, складену на ФОП ОСОБА_1 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000 грн. за порушення абз.6 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки та транспорті сплачений судовий збір в розмірі 1050 грн (одна тисяча п`ятдесят) 00 копійок, відповідно до квитанції від 20 грудня 2023 року та у розмірі 23 (двадцять три) 60 копійок, відповідно до квитанції від 26 грудня 2023 року.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - апелянт), подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв, у розумінні частини восьмої статті 53 Закону № 2344-ІІІ підпадає під ознаки документу, що передбачені відповідними положеннями Закону України «Про інформацію», оскільки призначена для фіксації інформації про режим праці та відпочинку водія.

В ході проведення рейдової перевірки водієм (позивачем) не було надано документів про наявність яких зазначено у позовній заяві, так само як і не було надано жодних пояснень з даного приводу, що підтверджується матеріалами відеофіксації.

Відповідно до Витягу з ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, отже доводи про те, що він виступав водієм ФОП Саньоцького під час проведення перевірки не відповідають обставинам справи.

Крім того, долучений договір оренди транспортного засобу свідчить лише про наміри, однак не підтверджує його фактичного виконання.

Відповідач просив скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №500/8137/23 та ухвалити нове, в якому відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після того як позивач надав усі документи та пояснення інспектори, ще перевіряли документи близько однієї години після чого Позивач попрямував по маршруту без жодної інформації та підозри, що інспекторами Відповідача в цей самий день без його участі складено акт №321837 про проведення перевірки додержання вимог законодавства «Про автомобільний транспорт» під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та після ремонту тахографа ввечері 13.05.2023 року перетнув кордон, про що свідчать відомості з закордонного паспорту.

Суд першої інстанції вважав, що вищезазначене підтверджує незаконність дій Відповідача, так як ним не було складено жодного документу стосовно водія ТЗ, щодо ніби то не надання витребуваних документів інспектором та не було складено жодного акту.

Отже, позивач не погоджується із зазначеною постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки та транспорті № 027306 від 04.07.2023 року, так як вона є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 04.05.2023 та направлення на рейдову перевірку №004380 від 05.05.2023 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. М-30, 252 км, Хмельницька область.

15.08.2023 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки IVECO н.з. НОМЕР_1 .

Водієм під час перевірки не надано посадовим особам Укртрансбезпеки свідоцтво реєстрації т/з, посвідчення водія, роздруківки даних роботи цифрового тахографа за 12.05.2023 та 28 попередніх днів.

Зважаючи на виявлене порушення було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №321837 від 12.05.2023 року.

В акті зафіксовано порушення вимог абз.6 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», виконання резидентами міжнародних перевезень вантажів за відсутності на час проведення перевірки документів, що передбачені ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», саме: роздруківки даних роботи цифрового тахографа за 12.05.2023 та 28 попередніх днів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Також в акті зазначено, що водій відмовився давати пояснення щодо причин порушення - зазначене не відповідає дійсності так як даний акт складений не в присутності водія, що підтверджують дані боді камери, а також не вірно зазначений номер про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 замість вірного СТТ 307042.

23.06.2023 Позивач отримав лист від Відповідача з повідомленням про розгляд справи про порушення вимог законодавства «Про автомобільний транспорт», про те так як 27.06.2023 представник Позивача в цей день мала інші засідання надіслала клопотання про відкладення розгляду справи на інший день.

Після того жодних повідомлень від Відповідача на адресу Позивача не надходило.

04.12.2023 з Тернопільського Відділу ДВС на електронну адресу Позивача надійшло повідомлення про накладення арешту на кошти боржника та повідомлення від ДСУ з Безпеки на транспорті відділу Державного нагляду (контролю) у Тернопільській області про необхідність сплати штрафу.

06.12.2023 після отримання повідомлення з банку про зняття 34000 грн на користь Державної служби України на транспорті звернувся в Тернопільський відділ ДВС та отримав наступні документи:

- Копія Акту №321837 від 12.05.2023 року;

- Копія Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №027306 від 04.07.2023 року;

- Постанова про арешт коштів боржника ВП №73404667 від 24.11.2023 року.

Не погодившись із оскаржуваною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року (далі Закон №2344-III, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 12 статті 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частин 14, 17 статті 6 Закону №2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок №1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

В силу вимог пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктами 26, 27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Частиною 1 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно з частиною 3 статті 53 Закону при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:

- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

- документи на вантаж.

Законом №4621-VI від 22 березня 2012 року статтю 53 було доповнено частиною восьмою:

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані:

- допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті,

-надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти,

- а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Згідно з абзацом 6 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону №2344-III передбачено застосування до автомобільних перевізників адміністративно-господарського штрафу за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень:

- без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами)

- або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів зазначає, що статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено вичерпний перелік документів, які повинен мати при виконанні міжнародних перевезень вантажів резидент України: 1) дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; 2) дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; 4) сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документи на вантаж.

Натомість, частина 8 статі 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» містить положення про обов`язки водія, а не є продовженням переліку списку документів, які повинен мати резидент-перевізник.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 (далі за змістом - Інструкція №385), її вимоги поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема:

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу;

- заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР,

- або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

З 20 грудня 2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01 липня 1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Зі змісту акта перевірки №321837 від 12.05.2023 з`ясовано, що під час перевірки транспортного засобу - марки «IVECO» 70C17, д.н.з. НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_2 ; водій: особа не встановлена; документ, що посвідчує особу водія: не надано, що належить згідно з ТПНП ОСОБА_1 , встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, водій здійснював міжнародні вантажні перевезення згідно CMR, під час перевірки встановлено, що ТЗ обладнаний цифровим тахографом, однак водій не надав роздруківки з даними цифрового тахогографа за 12.05.2023 та 28 попередніх днів. Також водій не надав свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія відповідної категорії. Вказано про порушення вимог ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013, водій не допустив до перевірки тахографа.

За таке порушення передбачено відповідальність за ч. 1 абз. 6 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - виконання резидентом або нерезидентом України міжнародних перевезень вантажів без документів визначених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме роздруківок з даними цифрового тахографа за 12.05.2023 та 28 попередніх днів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Досліджуючи письмові докази долучені до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції також дослідив оптичний диск з нагрудної камери, на якому зафіксовано події 12.05.2023 щодо спірної у цій справі ситуації.

На вказаному оптичному диску міститься 12 відеофайлів.

Відеозаписом 1NOR_000004_YVORSK_0850_AA_T0377.MP4 зафіксовано, що транспортний засіб (не видно ні марки, ні номерних знаків) стоїть на узбіччі та до транспортного засобу підходить інспектор контролюючого органу та з`ясовує що саме переводить водій, запитує чи водій є перевізником та просить надати документи на вантаж. Інших документів у водія не витребувано. На вимогу водій надає перевіряючому товаросупровідні документи, зокрема міжнародну товарно-транспортну накладну. Інспектор з`ясовує чи є тахограф (чіп) та чи є роздруківки з тахографа. Водій стверджує, що такі відсутні, вказує, що тахограф несправний. Інспектор з`ясував, що замість індивідуальної книжки та у зв`язку з поломкою тахографа водій вів власноручний запис часу роботи та відпочинку. Також інспектор з`ясовував чи є протокол адаптації тахографа, на що позивач відкрив ліві бокові двері та показав йому дійсність такого до 2024 року.

Наступний відеофайл (2NOR_000004_YVORSK_2018_AA_T0378.MP4) розпочинається з того, що один з інспекторів пояснює іншому, що якщо водій не допускає до тахографа, слід складати постанову. Інспектор запитує водія чи він допускає до огляду тахографа, а водій пояснює, що «це заміна на час поломки тахографа».

При цьому на інших відеозаписах зафіксовано процес складення спірної постанови, зокрема один з інспекторів них повідомляє про те, що витребовував тільки документи на транспорт, інший стверджує, що витребовував свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, однак це не зафіксовано на відповідних відеозаписах.

Отже констатувати факт ненадання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та водійського посвідчення неможливо, оскільки витребовування такого у водія не зафіксовано. Своєю чергою підтверджується, що інспектор просив надати саме документи на вантаж.

Таким чином, відсутність таких документів у водія, з огляду на те, що такі у нього не витребовувалися не підтверджується, а тому в цій частині порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» не підтверджується.

Щодо ненадання відповідних роздруківок з тахографа, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказаний транспортний засіб був обладнаний цифровим тахографом, адаптованим до 2024 року. Своєю чергою, встановлене порушення фактично полягало у відсутності у водія роздруківки з даними цифрового тахографа на паперовому носії про роботу та відпочинок водія за 12 травня 2023 року та 28 попередніх днів.

З позиції суду апеляційної інстанції, зазначене порушення тягне за собою відповідальність, визначену абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, якою визначено, що за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку передбачено штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680 грн).

На першому відеозаписі зафіксовано, що водій пояснює, що цифровий тахограф наявний, повірений, однак несправний, а реєстраційні листки відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу на поведінку водія транспортного засобу позивача у справі, однак зазначає, що нормами статті 60 Закону №2344-ІІІ, а саме абзацами 6 та 11 частини 1, передбачено різні види відповідальності: за відсутність документів, передбачених статтею 53 Закону, та пов`язаних із роботою тахографа, що в свою чергу, за наявності доведеності вчиненого порушення є різними по своїй суті порушеннями та тягнуть за собою накладення адміністративно-господарських штрафів за окремими пунктами та в різних розмірах.

Факту відсутності інших документів, передбачених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» не зафіксовано.

Інші висновки суду першої інстанції відповідачем не спростовано.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова від 04.07.2023 №027306, прийнята Відділом Укртрансбезпеки у Тернопільській області з помилковим застосуванням вимог законодавства, за відсутності фактичних підстав для притягнення перевізника до відповідальності, передбаченої абзацом 6 частини першої статті 60 Закону №2344-III, тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі №500/8137/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк