Справа № 750/15240/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Заїки М.М.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Руденко Я.С.,

за участю: ОСОБА_1 ,- представника позивача; Чернової В.В., - представника відповідача,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Матвійчук Анастасії Сергіївни на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) - адвокат Матвійчук А.С. звернулася в Деснянський районний суд міста Чернігова з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про: визнання протиправною та скасування постанови серії АВ №00001499 від 15.10.2024 головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова Микити Вячеславовича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, яка передбачена частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, та закриття провадження у справі; визнання протиправною та скасування постанови серії АВ №00001502 від 15.10.2024 головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова Микити Вячеславовича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, яка передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн, та закриття провадження у справі

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття спірних постанов в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів були відсутні відомості про належного користувача транспортного засобу, а відтак до відповідальності правомірно притягнуто керівника юридичної особи, за якою такий автомобіль зареєстровано. Крім того, суд зазначив, що факти вчинення двох правопорушень у сфері безпеки на транспортні підтверджені належними і допустимими наявними у матеріалах справи доказами. До того ж, за висновками суду, такі правопорушення не є триваючими, оскільки мають завершений склад з моменту їх фіксації в автоматичному режимі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук А.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свою позицію обґрунтовує тим, що: по-перше, судом належним чином не враховано, що належним користувачем транспортного засобу є Приватне підприємство «Діалог Плюс», яке використовує автомобіль, а не позивач; по-друге, технічні засоби, якими здійснювалося вимірювання ваги транспортного засобу, ймовірно мають несправність, адже протягом однієї години на різних ділянках дороги зафіксована відмінна маса транспортного засобу, а водій не здійснював відвантаження товару; по-третє, маса вантажу, що вказана у товарно-транспортній накладній, не перевищує вагових обмежень; по-четверте, позивача двічі притягнуто до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, адже таке є триваючим.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 11 лютого 2025 року.

Представник відповідача заперечує проти апеляційної скарги позивача у повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за належне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «MAN» моделі « 18.225», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

15 жовтня 2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельовим Микитою Вячеславовичем була винесена постанова серії АВ №00001499 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (за місцезнаходженням юридичної особи) на території України, із змісту якої вбачається, що 12 жовтня 2024 року о 16 год 35 хв у Київській області, на автодорозі М-01, км 49+495, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 21, WAGA-WIM35 заводський №6 зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів, передбачених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР): перевищення загальної маси транспортного засобу на 13,750% (2,475 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тонн, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 15,043% (1,73 тонн), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тонн.

Постановою серії АВ №00001499 на ОСОБА_2 15 жовтня 2024 року накладено штраф у сумі 17 000 гривень.

Крім того, 15 жовтня 2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельовим Микитою Вячеславовичем була винесена постанова серії АВ №00001502 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (за місцезнаходженням юридичної особи) на території України, із змісту якої вбачається, що 12 жовтня 2024 року о 17 год 27 хв у Київській області, на автодорозі М-03, км 22-717, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 59, WAGA-WIM35 заводський №8 зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів, передбачених пунктом 22.5 ПДР: перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5,548% (0,638 тонн), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тонн.

Постановою серія АВ №00001502 на ОСОБА_2 15 жовтня 2024 року накладено штраф у сумі 8 500 гривень.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%.

Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото - і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційної телекомунікаційної системи.

Доказом у даній справі є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови (пункт 4 Порядку №1174).

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку №1174).

Таким чином, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення: фактичної маси - 18 тонн для двовісного вантажного автомобіля; 11,5 тонн - навантаження на одинарну вісь.

Отже, фактична допустима маса фургона ізотермічного вантажного марки «MAN» моделі 18.225, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повинна складати 18 тонн, а навантаження на його одинарну вісь - 11,5 тонн.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля (а.с. 60-64, 70-74).

Як було встановлено раніше та належним чином відображене у спірних постановах:

- 12 жовтня 2024 року о 16 год 35 хв зафіксовано, що фактична маса транспортного засобу марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищувала на 13,750% (2,475 тонни) максимально дозволену фактичну масу 18 тонн, а навантаження на його одинарну вісь перевищувало на 15,043% (1,73 тонни) дозволене максимальне навантаження - 11,5 тонн.

- 12 жовтня 2024 року о 17 год 27 хв зафіксовано, що навантаження на одинарну вісь транспортного засобу марки «MAN 18.225», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищувало на 5,548% (0,638 тонни) дозволене максимальне навантаження - 11,5 тонн.

Правопорушення зафіксовані технічними засобами WIM 21, WAGA-WIM35 заводський №6, свідоцтво про повірку від 26 серпня 2024 року №04/6039, чинне до 26 серпня 2025 року, та WIM 59, WAGA-WIM35 заводський №8, свідоцтво про повірку від 19 січня 2024 року №100, чинне до 19 січня 2025 року. Викладеним, на переконання колегії суддів, спростовуються посилання апелянта про наявність обґрунтованого сумніву щодо несправності технічного засобу, яким проводилося вимірювання навантаження в автоматичному режимі, з огляду на наявність у матеріалах справи дійсних свідоцтв про повірку технічного засобу.

Щодо доводів апелянта про те, що згідно товарно-транспортної накладної №ПТ-00053 від 12 жовтня 2024 року загальна маса товару - «картошка СВГ», який транспортувався, склала 6 000 кг, що з урахуванням маси автомобіля без навантаження 6 800 кг об`єктивно унеможливлювало порушення вагових параметрів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно й товарно-матеріальних цінностей за іншими товарно-транспортними накладними. На користь такого висновку свідчить й відмінність (у бік зменшення) фактичної маси транспортного засобу о 16 год 35 хв та о 17 год 27 хв 12 жовтня 2024 року, що у свою чергу спростовує посилання апелянта й на те, що під час стоянки тривалістю 6 хвилин 11 секунд у проміжок часу між 16 год 45 хв і 16 год 51 хв, а також зупинки тривалістю, зокрема 4 хвилини 49 секунд у проміжок часу між 17 год 14 хв і 17 год 19 хв, не здійснювалося часткове розвантаження транспортного засобу.

З приводу посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності як фізичну особу, оскільки належним користувачем транспортного засобу є Приватне підприємство «Діалог Плюс» (далі - ПП «Діалог Плюс»), колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Отже, за загальним правилом відповідальність за правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 КУпАП, несе фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. Виключно у випадку, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, то таку відповідальність несе належний користувач транспортного засобу.

Поряд з цим, приписи частини третьої статті 132-1 КУпАП визначають, що відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Наголошуючи на тому, що у спірному випадку адміністративну відповідальність має нести особа, яка є належним користувачем транспортного засобу - ПП «Діалог Плюс», апелянт, всупереч наведених вище норм статті 14-3 КУпАП, не надає належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відомості про це підприємство, як про належного користувача, внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Поряд з цим, аналіз змісту наявних у матеріалах справи наказів ПП «Діалог Плюс» від 03 жовтня 2024 року №15 та від 01 серпня 2024 року №10, а також відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що саме ОСОБА_2 є директором ПП «Діалог Плюс» (). Отже, за нормами частини першої статті 14-3 КУпАП позивач незалежно від статусу (керівник юридичної особи чи фізична особа) є особою, яка несе відповідальність за правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що правопорушення є триваючим, а відтак його фактично притягнуто двічі до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення всупереч положень частини другої статті 36 КУпАП, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Загальне поняття адміністративного правопорушення встановлене статтею 9 КУпАП, згідно якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність права і свободи громадян на встановлений порядок управління, і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Структуру складу адміністративного правопорушення складають об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. Вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Як свідчать спірні постанови від 15 жовтня 2024 року серії АВ №00001499 та серії АВ №00001502, в один день 12 жовтня 2024 року з різницею у 53 хвилини (о 16 год 35 хв на автодорозі М-01, км 49+495 та о 17 год 27 хв на автодорозі М-03, км 22+717) автоматичними пунктами фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб марки «MAN» моделі 18.225, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вагові параметри якого перевищили нормативно-вагові параметри транспортних засобів, що визначені пунктом 22.5 ПДР.

У даному випадку Укртрансбезпека, приймаючі окремо дві спірні постанови, зафіксувала два окремі адміністративні правопорушення з самостійними складами, з огляду на різницю кожного в об`єктивній стороні - часі, місці (відрізку дороги), обставинах (фактичні перевищення ваги транспортного засобу у тоннах).

Зміст згаданих вище постанов від 15 жовтня 2024 року серії АВ №00001499 та серії АВ №00001502 свідчить, що час та місце зважування (проїзду) транспортного засобу позивача, його фактична маса та навантаження на одинарну вісь не співпадають та є різними, порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 132-1 КУпАП відбулися у різних проміжках часу, зафіксовані різними технічними засобами фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі та не є триваючим правопорушенням, а отже, встановлено окремі порушення законодавства та зафіксовано дві події і різні склади адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що вчинене ним правопорушення є триваючим, колегія суддів зазначає, що характер триваючого правопорушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.

У спірному випадку триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь діяння, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

З аналізу норм КУпАП вбачається, що в даному конкретному випадку адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 132-1 КУпАП за порушення пункту 22.5 ПДР, не мають ознак триваючого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства, що унеможливлює втручання уповноважених посадових особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

У свою чергу, стосовно посилання позивача на необхідність застосування статті 36 КУпАП колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій цієї статті при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Водночас, за правилами частини другої статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, нормами КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень на неї накладається адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо, однак у випадку, коли справи про такі правопорушення одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-яких застережень щодо неможливості поширення положень частини другої статті 36 КУпАП на правовідносини, що стосуються накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, законодавцем не передбачено.

Враховуючи викладене та встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку, що відповідач обґрунтовано притягнув позивача до відповідальності за два окремі правопорушення, відповідальність за які передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП. Разом з тим, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн, накладене постановою серії АВ №00001502 від 15 жовтня 2024 року, у спірному випадку з урахуванням правил частини другої статті 36 КУпАП, поглинається стягненням у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, накладеним постановою серії АВ №00001499 від 15 жовтня 2024 року. Відтак, у спірному випадку на позивача має бути накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, тобто у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає частково необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої, частини другої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови серії АВ №00001502 від 15 жовтня 2024 року та ухвалити у цій частині нове рішення, яким постанову серії АВ №00001502 від 15 жовтня 2024 року, ухвалену ОСОБА_3 , головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8500 гривень скасувати в частині призначеного адміністративного стягнення.

Крім того, приписи частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначають, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, оскільки за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги задоволені частково (1/2 від однієї з двох спірних постанов, за подання позову за кожну з яких справляється судовий збір у розмірі 484,48 грн (3028 х 0,2 х 0,8)), то за рахунок бюджетних асигнувань Укртрансбезпеки на користь ОСОБА_2 підлягають присудженню витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в загальній сумі 605,60 грн, з яких 242,24 грн за подання позовної заяви та 363,36 грн за подання апеляційної скарги.

Крім того, як у позовній заяві, так й в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої і другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи частини третьої статті 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_2 - адвокатом Матвійчук А.С. протягом встановленого процесуальним законом строку до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції були надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких:

- копія договору від 24 жовтня 2024 року №24/10/24/1 про надання правової (професійної правничої) допомоги;

- копія рахунку на оплату від 24 жовтня 2024 року №262 на суму 9200 грн;

- копія платіжної інструкції від 25 жовтня 2024 року №0.0..1 на суму 9200 грн;

- копія акта надання послуг від 29 жовтня 2024 року №216;

- копія договору від 17 січня 2025 року №17/01/25 про надання правової (професійної правничої) допомоги;

- копія рахунку на оплату від 17 січня 2025 року №26 на суму 3500 грн;

- копія платіжної інструкції від 17 січня 2025 року №1.84470147.1 на суму 3500 грн;

- копія акта надання послуг від 20 січня 2025 року №24.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 120/3929/19-а.

Матеріали справи свідчать, що відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надавав свої заперечення щодо заявлених позивачем до присудження витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, з огляду на правову позицію Верховного Суду (постанова від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22) це не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна), ненадання доказів виняткового значення цієї справи для позивача та обґрунтувань неминучості і обов`язковості понесених ОСОБА_2 витрат саме у такому розмірі, суд апеляційної інстанції з урахуванням часткового задоволення позовних вимог приходить до висновку, що з огляду на обґрунтованість, справедливість та пропорційність до предмету спору підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Укртрансбезпеки на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Керуючись статтями 286, 308, 315, 316, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Матвійчук Анастасії Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року у справі №750/15240/24 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови серії АВ №00001502 від 15 жовтня 2024 року головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова Микити Вячеславовича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, яка передбачена частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову серії АВ №00001502 від 15 жовтня 2024 року, ухвалену ОСОБА_3 , - головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень скасувати в частині призначеного адміністративного стягнення.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року у справі №750/15240/24 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.М. Заїка

Ю.К. Черпак