Справа № 580/4821/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №580/4821/24 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Заїки М.М.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобець Романа Юрійовича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького, про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2024 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася в Черкаський окружний адміністративний суд з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 91638,54 грн - витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року адміністративний позов Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького у сумі 91638,54грн.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кобець Р.Ю. (надалі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Апелянт зазначає, що позивач не мав підстав на звернення до суду з даним позовом, оскільки за приписами частини десятої статті 25 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закону №2232-ХІІ) та пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» від 14 червня 2000 року №964 (далі - Порядку №964) чітко визначають момент виникнення права навчального закладу на звернення до суду, а саме, після відмови курсанта від добровільного відшкодування витрат, а вона в свою чергу не відмовлялася відшкодовувати витрати на її утримання в навчальному закладі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 27 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2023 між ректором Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами вищого військового навчального закладу Державної прикордонної служби України, згідно якого відповідач зокрема, зобов`язаний: проходити військову службу (навчання) у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького; додержуватись Конституції України, Законів України, статутів Збройних Сил України, Кодексу професійної етики військовослужбовця Державної прикордонної служби України та інших нормативно-правових актів з питань проходження військової служби, а також виконувати накази старших начальників.

Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 25 липня 2023 року №737-ОС ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу академії, на всі види забезпечення без атестатів.

Згідно з пунктом 1 Контракту відповідач зобов`язувався відшкодувати Адміністрації державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому закладі, відповідно до порядку і умов установлених Кабінетом Міністрів України у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, незадовільне складення іспитів або недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу на посадах офіцерського складу (а.с.9 (зворотній бік)).

Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 22 квітня 2024 року №410-ОС солдата ОСОБА_1 , курсанта 314 навчальної групи навчального курсу факультету правоохоронної діяльності, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) згідно з частиною одинадцятою (через небажання продовжувати навчання) та частиною тринадцятою статті 25 Закону №2232-ХІІ з 26 квітня 2024 року.

Підставою для видання вказаного наказу зазначено рапорт ОСОБА_1 від 28 березня 2024 року, рапорт виконуючого обов`язки начальника (декана) факультету правоохоронної діяльності №03.1.6.3/8585/24-Вн від 28 березня 2024 року, рішення атестаційної комісії від 04 квітня 2024 року, розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсантів в Академії, подання, контракт.

Також, у вказаному наказі визначено, що ОСОБА_1 має відшкодувати Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, у сумі 91638,54 грн.

Згідно з розрахунком №6 від 18 квітня 2024 року витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького за період з 25 липня 2023 року по 26 квітня 2024 року витрати на утримання ОСОБА_1 становлять 91638 грн 54 коп.

Із вказаним розрахунком ОСОБА_1 ознайомлено та видано 24 квітня 2024 року один екземпляр на руки, що підтверджується її особистим підписом.

Національною академією Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького оформлено вимогу від 24 квітня 2024 року №10/3634-24-Вих щодо виконання зобов`язань, яка отримана ОСОБА_1 24 квітня 2024 року. Крім того відповідачем зазначено про відмову у відшкодуванні витрат у добровільному порядку.

У зв`язку з тим, що в добровільному порядку ОСОБА_1 витрати, пов`язані з її утриманням не було відшкодовано Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до суду з цим позовом.

Закон №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з пунктом 2 частин першої та другої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина перша).

З громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону (частина п`ята).

Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (частина десята).

Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (пункт 1).

Пунктами 3, 4 Порядку №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат).

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку №964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (підпункт 2.1.1.1 Порядку розрахунку витрат).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку №964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (підпункт 2.1.1.2 Порядку розрахунку витрат).

Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку розрахунку витрат у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.

Таким чином, у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу і курсантом та проходження ним військової служби (навчання), на відповідача ОСОБА_1 покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

У разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі освіти.

Водночас, вказані витрати, що підлягають відшкодуванню включають в себе, в тому числі, витрати на грошове забезпечення - отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що за умовами укладеного між Національною академією Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького та ОСОБА_1 контракту, відповідач зобов`язувалася відшкодувати Адміністрації державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому закладі, відповідно до порядку і умов установлених Кабінетом Міністрів України у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, незадовільне складення іспитів або недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу на посадах офіцерського складу.

Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 22 квітня 2024 року №410-ОС солдата ОСОБА_1 , курсанта 314 навчальної групи навчального курсу факультету правоохоронної діяльності, виключено з 26 квітня 2024 року зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) згідно з частиною одинадцятою (через небажання продовжувати навчання) та частиною тринадцятою статті 25 Закону №2232-XII.

Підставою для видання вказаного наказу зазначено рапорт ОСОБА_1 від 28 березня 2024 року, рапорт виконуючого обов`язки начальника (декана) факультету правоохоронної діяльності №03.1.6.3/8585/24-Вн від 28 березня 2024 року, рішення атестаційної комісії від 04 квітня 2024 року, розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсантів в Академії, подання, контракт.

Також у вказаному наказі визначено, що ОСОБА_1 має відшкодувати Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням її, як курсанта, у вищому навчальному закладі, у сумі 91638 грн 54 коп.

Згідно з розрахунком витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького за період з 25 липня 2023 року по 26 квітня 2024 року від 18 квітня 2024 року №6 витрати на утримання ОСОБА_1 становлять 91638 грн 54 коп., з яких: по грошовому забезпеченню - 24615,09 грн; по продовольчому забезпеченню - 24932,16 грн; по речовому забезпеченню - 22641,90 грн; по медичному забезпеченню - 146,42 грн; по перевезенню до місця канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 00 грн; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 19302,97 грн. Із вказаним розрахунком ОСОБА_1 ознайомлено та видано один екземпляр на руки 24 квітня 2024 року, що підтверджується її особистим підписом.

Судом першої інстанції правильно зроблений висновок, що відповідач зобов`язана відшкодувати витрати пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 91638,54 грн, що складаються із витрат погрошовому, продовольчому, речовому, медичному забезпеченню, оплати комунальних послуг та за спожиті енергоносії.

Варто зауважити, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався у низці справ.

Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04 червня 2015 року, заява №51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12 січня 2016 року, заява №61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі «Ya№aюэk проти Туреччини» (рішення від 06 січня 1993 року заява №14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Щодо посилання апелянта, що витрати на її утримання та навчання ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, то колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду визнає такі необґрунтованими, оскільки фактичні витрати на забезпечення відповідача підтверджуються наданими позивачем відповідними довідками-розрахунками, складеними з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Щодо посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 знімала квартиру та не мешкала в гуртожитку, а отже не зобов`язана оплачувати електроенергію, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що в матеріалах справи міститься копія договору оренди квартири у фізичної особи від 29 серпня 2023 року (а.с.52, 53), проте відсутні докази того, що за даним договором були здійсненні щомісячні оплати у розмірі 8000,00 грн, як передбачено пунктом 3.3 договору та сторонами виконувалися умови даного договору.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13 березня 2024 року по справі №440/14068/21, від 31 серпня 2018 року по справі №821/381/17 та від 22 серпня 2018 року по справі №820/1878/16.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року про задоволення позовних вимог є обґрунтованим, а апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобець Р.Ю. не спростовує висновків суду першої інстанції, а тому не підлягає задоволенню.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобець Романа Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №580/4821/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.М. Заїка

Ю.К. Черпак