Справа № 440/7733/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 р.Справа № 440/7733/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

позивач ОСОБА_1

представник відповідача Калина І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, м. Полтава, повний текст складено 24.12.2024 по справі № 440/7733/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 440/7733/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022 в розмірі 70 відсотків відповідної суми грошового забезпечення та з обмеженням її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022 у розмірі 83 відсотків відповідної суми грошового забезпечення та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Відмовлено у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.08.2023 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/112321838/.

03.11.2023 окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду, постановленою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, по справі № 440/7733/23 задоволена заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині не проведення виплати ОСОБА_1 заборгованості по перерахованій пенсії та облікування такої заборгованості в органі Пенсійного фонду України, що свідчать про неналежне та неповне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії /https://reyestr.court.gov.ua/Review/114657874/.

01.04.2024 Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 440/7733/23 апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишена без задоволення. Окрема ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року по справі № 440/7733/23 залишена без змін /https://reyestr.court.gov.ua/Review/118235521/.

27.05.2024 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі № 440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії /https://reyestr.court.gov.ua/Review/119430860/.

01.07.2024 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволені заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо прийняття звіту про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/120091909/.

26.11.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 440/7733/23, у якій заявник просив на підставі статті 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14, статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №440/7733/23, окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 року, ухвали Верховного суду від 27.05.2024 та ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024:

- встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №440/7733/23 та окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023;

- зобов`язати пенсійний орган подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, за наслідками розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту встановити новий строк подання звіту, накласти на начальника ГУПФУ в Полтавській області штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб /а.с. 75-76; т.2/.

29.11.2024 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просив суд в рамках розгляду зави ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст. 249 КАС України проінформувати органи досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області ОСОБА_2 окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /а.с. 86; т.2/.

03.12.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява прийняти інформацію Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року та окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі №440/7733/23 /а.с. 92-95; т.2/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії два місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмолено.

У задоволенні клопотання про інформування на підставі ч. 1 ст. 249 КАС України органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф, - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що об`єктивні обставини (матеріали справи) підтверджують, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 року та окрема ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року на даний час фактично не виконані, що не заперечував представник відповідача під час слухання заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у відкритому судовому засіданні 19 грудня 2024 року.

Апелянт зауважив, що, приймаючи рішення про встановлення судового контролю суд не врахував та ненадав юридичної оцінки окремій ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 , якою задоволена заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Також судом первої інстанції не враховані : Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 року, якою апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишена без задоволення, а окрема ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року по справі №440/7733/23 залишена без змін.

Ухвала Верховного суду від 27 травня 2024 року , якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року, якою у задоволені заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо прийняття звіту про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/, відмовлено.

Зауважив, що згідно статті 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (Невжиття заходів щодо окремої ухвали суду) : Залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.9 ст. 249 КАС України : Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Разом з тим, суд першої інстанції маючі неспростовні, підтверджені матеріалами справи докази, щодо тривалого невиконання відповідачем окремої ухвали суду, у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про інформування на підставі ч. 1 ст. 249 КАС України органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф, - відмовив.

ОСОБА_1 зазначає, що Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

Тобто в данному випадку, на думку апелянта, Полтавський окружний адміністративний суд міг здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтею 383 КАСУ з урахуванням окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 від 03.11.2023 року, але не зробив цього та не використав правові можливості надані суду Законодавством України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що є законною та обґрунтованою оскільки в ній не врахована окрема ухвала Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23, якою задоволена заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині не проведення виплати ОСОБА_1 заборгованості по перерахованій пенсії та облікування такої заборгованості в органі Пенсійного фонду України, що свідчать про неналежне та неповне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №440/7733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Це в свою чергу призвело до того, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

А відповідно і у задоволенні клопотання про інформування на підставі ч. 1, 9 ст. 249 КАС України органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф.

У зв`язку з викладеним вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року на заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі №440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про встановлення судового контролю, виходив з того, що не проведення виплати ОСОБА_1 заборгованості по перерахованій пенсії свідчать про неповне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №440/7733/23, а тому заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення, а саме: Рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/7733/23, підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини заяви, суд виходив з того, що заява позивача в частині прохання за наслідками розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту встановити новий строк подання звіту, накласти на начальника ГУПФУ в Полтавській області штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є передчасною та задоволенню не підлягає. Суд також зазначив, що позивач просив встановити судовий контроль шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, не за виконанням судового рішення по суті спору (Рішення або Постанови), а за виконанням процесуального рішення суду першої інстанції у формі окремої ухвали, що не відповідає меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого статтями 381-1, 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи подане в рамках розгляду цієї заяви клопотання позивача про інформування органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області ОСОБА_2 окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства, суд зазначив, що в своєму клопотанні, поданому під час розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, позивач просить суд постановити окрему ухвалу про невиконання окремої ухвали постановленої судом у справі № 440/7733/23 на підставі частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто не при вирішенні публічно-правового спору переданого адміністративному суду, а стосовно процесуального рішення суду першої інстанції у формі окремої ухвали, що не відповідає як змісту статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України так і меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого статтями 381-1, 382 Кодексу адміністративного судочинства України. Постановлення окремої ухвали в силу приписів статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України є правом, а не обов`язком суду.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про інформування на підставі ч. 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області Тараторіним Володимиром Нікандровичем окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст.129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтями 287, 382-(382-3), 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19, від 20 вересня 2023 року у справі №9901/116/20.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього у Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що «рішення суду не має значення, якщо воно не виконується»), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 07 травня 2024 року по справі №160/5259/20.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 440/7733/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022 в розмірі 70 відсотків відповідної суми грошового забезпечення та з обмеженням її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022 у розмірі 83 відсотків відповідної суми грошового забезпечення та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Відмовлено у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.08.2023 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/112321838/.

З`ясовуючи питання щодо фактичного виконання пенсійним органом рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №440/7733/23 судом встановлено, що 01.09.2023 згідно з протоколом за пенсійною справою № - СБУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022 виходячи з 83 відсотків грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром. Після проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 визначено в сумі 31813,68 грн, в тому числі до виплати з 01.09.2023 - 31813,68 грн. /а.с. 103 (зворот); т.2/

Водночас, згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д /46 пенсіонера ОСОБА_1 судом встановлено, що в результаті проведеного 01.09.2023 перерахунку пенсії нарахована заборгованість по виплаті пенсії в розмірі 35877,58 грн за період з 01.02.2022 по 31.08.2023, яка до цього часу не виплачена та облікована в Пенсійному фонді України, як заборгованість по виплаті пенсії, яка в порядку черговості підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України /а.с. 103; т.2/.

Представник відповідача в обґрунтування часткового виконання судового рішення від 19.07.2023 у справі №440/7733/23 надав суду витяги з підсистеми виплати пенсій деяким категорій громадян (Витяг з ПВП ДКГ) за період з жовтня по грудень 2024 року, згідно яких додатково до суми до виплати основної відомості пенсій ВПО позивачу виплачена доплата пенсій ВПО за минулий період в сумі по 2361 грн. 00 коп. за жовтень, листопад та грудень 2024 року.

При цьому, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, відповідач не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів, що такі виплати здійснені на виконання саме судового рішення від 19.07.2023 у справі № 440/7733/23, пояснивши, що облік сум в розрізі судових рішень в органах Пенсійного фонду України не ведеться.

Отже, пенсійним органом не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що рішення суду від 19.07.2023 у справі № 440/7733/23 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити перераховану з 01.02.2022 пенсію ОСОБА_1 виконане в повному обсязі.

Також, з метою повного виконання рішення суду, Головне управління зверталося до Пенсійного фонду України із запитами від 17.11.2023 за вих. №1600-0404-5/84090, від 05.04.2024 за вих. №1600-0404-5/25552 та від 03.12.2024 за вих. №1600-0404-5/88019, з проханням розглянути питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду. За результатами розгляду вищезазначених листів, Пенсійним фондом України від 20.12.2023 за вих. №2800-030203-9/72209 та від 17.04.2024 за вих. №2800-040203-9/23234, повідомлено, що облік фінансових зобов`язань, що виникають внаслідок нарахування коштів на виконання судових рішень, здійснюється в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах). Суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду, обліковуються в Головних управліннях Пенсійного фонду України та підлягають виплаті на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.

За приписами пункту 1 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 (надалі - Порядок №1165), пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 2 Порядку № 1165 передбачено, що облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів).

Згідно з пунктом 4 Порядку №1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1165 кошти для проведення пенсійних виплат за минулий період включаються до плану-графіка поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату Пенсійного фонду України, передбаченого Порядком покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 р. № 1080 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 92, ст. 3256).

Відповідно до підпунктів 4, 7 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат; здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно наведених в заяві відповідача від 03.12.2024 письмових пояснень сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті Фонду на 2024 рік - 25 262,3 млн. грн. В свою чергу виплату заборгованості на виконання рішень судів, проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2024 році, дата набрання чинності яких є 19.11.2020, включно. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що не проведення виплати ОСОБА_1 заборгованості по перерахованій пенсії свідчать про неповне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 440/7733/23, а тому заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення, а саме: Рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/7733/23, підлягає задоволенню.

Щодо іншої частини зави позивача про встановлення судового контролю за виконанням Головним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та зобов`язання пенсійний орган подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач просить суд зобов`язати пенсійний орган подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, за наслідками розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту встановити новий строк подання звіту, накласти на начальника ГУПФУ в Полтавській області штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частин 1, 2, 3, 4 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заява позивача в частині прохання за наслідками розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту встановити новий строк подання звіту, накласти на начальника ГУПФУ в Полтавській області штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є передчасною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог заяви про встановлення судового контролю за виконанням головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно зі статтею 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що аналіз наведених приписів процесуального закону у сукупності дає підстави для висновку про те, що суди мають можливість встановити судовий контроль лише стосовно виконання судових рішень по суті спору тобто судових рішень у формі Рішення суду або Постанови суду.

Натомість, у цій частині заяви позивач просив встановити судовий контроль шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, не за виконанням судового рішення по суті спору (Рішення або Постанови), а за виконанням процесуального рішення суду першої інстанції у формі окремої ухвали, що не відповідає меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого статтями 381-1, 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача в частині встановлення судового контролю за виконанням окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі № 440/7733/23 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Щодо поданого в рамках розгляду цієї заяви клопотання позивача про інформування органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області ОСОБА_2 окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства, то судова колегія зазначає про наступне.

Клопотання за своїм змістом містить адресоване суду прохання про постановлення судом окремої ухвали на підставі частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду в порядку 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, у зв`язку з невиконанням начальником Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23, постановленої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку клопотанню позивача, суд виходить з такого.

Нормою частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено: суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За змістом статей 324, 358 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції та суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно пунктів 1, 13, 14, 15 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Рішення суду - рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги. Постанова - письмове рішення суду апеляційної або касаційної інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги. Ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Зі змісту наведених норм процесуального закону, вбачається, що за загальним правилом, суд може постановити окрему ухвалу відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України виявивши порушення закону під час розгляду справи, тобто вирішення публічно-правового спору переданого адміністративному суду і до його закінчення в суді першої інстанції ухваленням рішення суду або до закінчення перегляду судових рішень в апеляційному та касаційному порядку прийняттям постанови.

Отже аналіз положень наведеної статті Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07 лютого 2019 року по справі № 800/500/16 та в Постанові від 22 січня 2019 року по справі № 221/6626/17.

Отже у судовій практиці сформувався сталий підхід, відповідно до якого правова природа окремої ухвали виявляється у таких її ознаках: а) її постановлення є правом, а не обов`язком суду; б) є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду.

При цьому спеціальні підстави винесення судом окремої ухвали встановлені частиною 1 статті 278 при розгляді окремих категорій термінових адміністративних справ та частиною 6 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, а саме.

Суд, установивши порушення законодавства про вибори чи референдум, визначає у рішенні спосіб захисту порушених прав та інтересів, а також порядок усунення усіх наслідків цих порушень відповідно до закону або приймає інше визначене законом рішення. У разі виявлення порушень, що можуть бути підставою для притягнення до відповідальності не за правилами цього Кодексу, суд постановляє окрему ухвалу з повідомленням про наявність таких порушень і надсилає її до органів чи осіб, уповноважених вжити у зв`язку з цим заходів, встановлених законом (ч. 1 ст. 278 КАС України).

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Як свідчать матеріали справи, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчений ухваленням рішення суду по справі № 440/7733/23, тобто спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до виконання судового рішення.

Окрема ухвала Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23, про невиконання якої позивач просить на підставі ч. 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства, тобто шляхом постановлення нової окремої ухвали, інформувати органи досудового розслідування та відповідно до ст.185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень, за своєю правовою природою є засобом забезпечення виконання судового рішення у справі № 440/7733/23, як вид окремої ухвали, яку суд постановляє за наявності підстав для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача у справі, прийнятих або вчинених ним на виконання судового рішення (ч. 6 ст. 383 КАС України).

В своєму клопотанні, поданому під час розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, позивач просить суд постановити окрему ухвалу про невиконання окремої ухвали постановленої судом у справі № 440/7733/23 на підставі частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто не при вирішенні публічно-правового спору переданого адміністративному суду, а стосовно процесуального рішення суду першої інстанції у формі окремої ухвали, що не відповідає як змісту статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України так і меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого статтями 381-1, 382 Кодексу адміністративного судочинства України. Постановлення окремої ухвалу в силу приписів статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України є правом, а не обов`язком суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказане є підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про інформування на підставі ч. 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області Тараторіним Володимиром Нікандровичем окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами абзацу 2 частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 2, 3 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заява позивача від 26.11.2024 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення у справі № 440/7733/23, а саме рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, встановивши Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії два місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та окремої ухвали у справі № 440/7733/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та у задоволенні клопотання про інформування на підставі ч. 1 ст. 249 КАС України органів досудового розслідування про невиконання начальником ГУПФУ в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/7733/23 та відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону накласти на ОСОБА_2 штраф, слід відмовити.

Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року по справі № 440/7733/23 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 по справі № 440/7733/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 27.02.2025 року