Справа № 280/7632/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/7632/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року (суддя Н.В. Стрельнікова) у справі № 280/7632/24 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просили:

- визнати протиправними та скасувати рішення, оформлене листом командира військової частини НОМЕР_1 №53/33/10/3-4813 від 30.06.2024 року щодо відмови позивачам у здійсненні виплати коштів, в якості грошового забезпечення безвісно зниклого сина ОСОБА_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, здійснити виплату позивачам коштів, в якості грошового забезпечення безвісти зниклого сина ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у оскаржуваному рішенні відповідач посилається на засідання комісії та протокол №16 від 06.11.2023 року та на те, що виплати здійснюються ОСОБА_4 , як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином молодшого сержанта ОСОБА_3 . Проте, позивачі звернулись з заявою про здійснення виплат 18.06.2024 року вх.№1279, тобто після того, як комісією військової частини було здійснено розгляд вказаного питання, і, відповідно рішення комісії не може бути підставою для відмови. Також зазначають, що їх син не перебував у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 , батько військовослужбовця, є пенсіонером, а мати ОСОБА_2 - безробітною. Позивачі весь час перебували на утриманні сина, який це робив добровільно. Відповідно вважають, що вони мають право отримувати виплату грошового забезпечення, як члени сім`ї військовослужбовця, який визнаний безвісно відсутнім, в рівних частках.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що системний аналіз положень законодавства, що регулює дані відносини свідчить про конкретну, чітко сформульовану, пріоритетну послідовність серед членів сімей зниклих безвісті зниклих військовослужбовців які мають

право на виплату їм (отримання) грошового забезпечення.

Суд вважав, що переважне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 має його дитина - ОСОБА_5 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржники вказують, що рішення відповідача про відмову у виплаті позивачам грошового забезпечення та грошової винагороди є протиправним. Звертають увагу, що їх син не перебував у зареєстрованому шлюбі, позивач є пенсіонером, а позивачка є безробітною, у зв`язку з чим вони перебували на утриманні сина, який робив це добровільно. З цих підстав, позивачі вважають, що вони мають право на отримання спірних виплат.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно направленого позивачу ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення сім`ї №7819 від 13.11.2023, позивача повідомлено, що його син, начальник військового наряду (командир відділення) 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ої патрульної роти 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_3 , 1994 року народження, призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 19.04.2022 року зник безвісти 09 листопада 2023 року в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області в період проходження військової служби під час виконання бойових завдань.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №31 від 13.11.2023 наказано вважати таким, що зник безвісти 09 листопада 2023 року начальника військового наряду (командир відділення) 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ої патрульної роти 2-го патрульного батальйону ОСОБА_3 (Г-179784).

На підставі доданої позивачем до позову копії свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , виданого 14.09.1994 з перекладом з азербайджанської мови, батьком ОСОБА_3 є позивач, а матір`ю - позивачка.

17 червня 2024 року позивачі звернулися до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з заявою про виплату ним грошового забезпечення, як членам сім`ї військовослужбовця, який визнаний безвісно відсутнім.

Листом вч НОМЕР_1 НГУ вих. №3/33/10/3-4813 від 30.06.2024 позивачу надано відповідь на звернення від 17.06.2024, в якій зазначено, що: « ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином молодшого сержанта ОСОБА_3 , надала заяву та відповідні документи до військової частини для отримання відповідних виплат.

На засіданні комісії військової частини (протокол від 06.11.2023 року №16) дані документи були розглянуті та згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року №1665 здійснюються виплати грошового забезпечення що належать ОСОБА_3 .

Командування військової частини НОМЕР_1 відмовляє в задоволенні Вашої заяви та заяви Вашої дружини. Ваші вимоги щодо здійснена виплат безпідставні».

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує законні права позивачів, вони звернулись до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Приписами ч.6 ст.9 цього закону визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Пункт 5 розділу XXVIII інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, визначає, що військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим у нейтральних державах або безвісно відсутнім (зниклим безвісти) виплата грошового забезпечення здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (далі Порядок №884).

У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). А особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частках лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У спірному випадку встановлено, що ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак колегія суддів вважає, що першочергове право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_3 в даній ситуації має законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , тобто його мати. Зворотні доводи скаржників є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення, оформлене листом командира військової частини НОМЕР_1 №53/33/10/3-4813 від 30.06.2024 року щодо відмови позивачам у здійсненні витати коштів, в якості грошового забезпечення безвісно зниклого сина ОСОБА_6 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, здійснити виплату позивачам коштів, в якості грошового забезпечення безвісти зниклого сина ОСОБА_3 . Аргументи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 280/7632/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.02.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк