Справа № 380/23801/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

27 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС», про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Заклад вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (далі позивач) з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі відповідач 1), Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» (далі відповідач 2), в якому (з урахуванням заяви про усунення недоліків) просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 30.09.2024 №584-Л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 12.11.2024 №661-л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права»;

- визнати дії Міністерства освіти і науки України та Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» щодо обмеження можливості внесення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації щодо (зарахування) здобувачів вищої освіти з датою початку навчання у 2021-2024 роках та обмеження можливості формування в Єдиній державній електронній базі з питань освіти довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 - протиправними;

- зобов`язати Міністерство освіти вчинити дії щодо відновлення надання Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» можливості внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації щодо (зарахування) здобувачів вищої освіти з датою початку навчання у 2021-2024 роках та можливості формування в Єдиній державній електронній базі з питань освіти довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560;

- зобов`язати Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» вчинити дії щодо відновлення надання Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» можливості внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації щодо (зарахування) здобувачів вищої освіти з датою початку навчання у 2021-2024 роках та можливості формування в Єдиній державній електронній базі з питань освіти довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

Ухвалою суду від 29.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 03.02.2025 вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.02.2025 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Представник позивача 25.02.2025 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- зупинити дію наказу Міністерства освіти і науки України від 12.11.2024 №661-л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до моменту набрання законної сили рішенням по справі за позовом Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до Міністерства освіти та науки України, Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» про визнання протиправним та скасування наказу, а також про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

- зобов`язати Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» здійснити технічні заходи щодо відновлення можливості створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» карток здобувачів освіти зі статусом «Зараховано» з роком дати початку навчання меншим або рівним поточному року та створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» замовлення на формування інформації та/або завантаження з ЄДЕБО інформації, в тому числі, але не виключно, можливості формувати в ЄДЕБО довідки про здобувачів освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, до моменту набрання законної сили рішенням по справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що набрання законної сили та практична реалізація оскарженого наказу може спричинити невідворотні наслідки для значного кола осіб - працівників та осіб, які навчаються у позивача на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти. Водночас не вжиття судом заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків для третіх осіб здобувачів вищої освіти на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та за освітньо-науковими програмами «Право» та «Економіка» на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти. Наслідком анулювання ліцензій є неможливість позивачу проводити атестацію осіб, які навчаються на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти (тобто, в аспірантурі ЗВО ЛУБП), з метою здобуття ними ступеня доктора філософії, а саме неможливість допускати здобувачів вищої освіти до публічного захисту наукових досягнень у формі дисертації та самим утворювати спеціалізовані вчені ради для публічного захисту дисертацій здобувачів.

Не вжиття заходів забезпечення, до вирішення справи по суті, призведе до порушення конституційних прав здобувачів вищої освіти які навчаються у позивача, а також, порушення прав викладачів позивача в яких зменшиться навантаження, що призведе до зменшення заробітної плати, чи вивільнення науково-педагогічного персоналу, оскільки фактична реалізація наказу відповідача призводить до зупинення освітнього процесу та не можливості продовження навчання та викладання предметів на вказаних рівнях навчання.

На думку заявника, ефективним заходом забезпечення позову в цьому випадку є саме зупинення дії оскарженого наказу, повністю узгоджується з приписами частини 2 статті 151 КАС України і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову.

При цьому, представник позивача вказав, що забезпечення шляхом зобов`язання Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС», як технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі ЄДЕБО), здійснити технічні заходи щодо відновлення можливості створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» карток здобувачів освіти зі статусом «Зараховано» з роком дати початку навчання меншим або рівним поточному року та створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» замовлення на формування інформації та/або завантаження з ЄДЕБО інформації, у тому числі, але не виключно, можливості формувати в ЄДЕБО довідки про здобувачів освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, до моменту набрання законної сили рішенням по справі спрямовано виключно на збереження існуючого становища та захисту здобувачів освіти, які вже тривалий час навчаються у ЗВО «Львівський університет бізнесу та права», успішно виконали відповідну освітню програму та пройшли атестацію (в т.ч. опублікували свої наукові досягнення у вигляді сукупності статей у вітчизняних та/або міжнародних рецензованих фахових виданнях), від порушення їх права на отримання документів про вищу освіту та подальшу реалізацію права на відстрочку від мобілізації у зв`язку із продовженням навчання до розгляду справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд керується таким.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При цьому, частиною 2 статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої заявником заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. Водночас обов`язок доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

При цьому, з огляду на приписи статті 151 КАС України небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Крім того, згідно з Рекомендаціями №R (89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 26.04.2019 у справі №826/16334/18.

Предметом спору у цій справі, зокрема, є оскарження Міністерства освіти і науки України від 12.11.2024 №661-л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права».

На підставі спірного наказу позивачу анульовано ліцензії на право провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні освіти з ліцензійним обсягом 40 осіб; зі спеціальністю 081 «Право» на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти з ліцензійним обсягом 40 осіб.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі Закон №1556-VII) освітня діяльність у сфері вищої освіти провадиться закладами вищої освіти, закладами фахової передвищої освіти (з підготовки фахівців ступенів молодшого бакалавра та бакалавра) та науковими установами (з підготовки фахівців ступенів магістра та/або доктора філософії) на підставі ліцензій, що видаються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, відповідно до закону.

Частиною 3 статті 24 Закону №1556-VII передбачено, що ліцензія на провадження освітньої діяльності надається рішенням органу ліцензування про надання суб`єкту господарювання права на провадження освітньої діяльності на певному рівні вищої освіти в межах ліцензованого обсягу або на провадження освітньої діяльності за освітньою програмою, що передбачає присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання, в межах визначеного для такої програми ліцензованого обсягу додатково до ліцензованого обсягу на відповідному рівні.

Відповідно до положень частини 4 статті 24 Закону №1556-VII підставою для прийняття рішення про припинення дії ліцензії (повністю або частково) є:

1) заява закладу вищої освіти про припинення дії власної ліцензії повністю або частково;

2) наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи;

3) акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов провадження освітньої діяльності у сфері вищої освіти;

4) акт про повторне порушення закладом вищої освіти ліцензійних умов. Повторним порушенням закладом вищої освіти ліцензійних умов вважається вчинення протягом двох років з дня видання центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов нового порушення хоча б однієї з вимог ліцензійних умов, щодо якої видавалося таке розпорядження;

5) акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих закладом вищої освіти разом із заявою про отримання ліцензії;

6) акт про відмову закладу вищої освіти у проведенні органом ліцензування перевірки;

7) несплата за видачу ліцензії;

8) відсутність провадження освітньої діяльності ліцензіатом на певному рівні вищої освіти або за певною освітньою програмою, що передбачає присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання, протягом 365 днів.

Рішення про припинення дії ліцензії приймається протягом 15 робочих днів з дня виникнення або встановлення підстав для припинення дії ліцензії.

У разі припинення дії ліцензії відповідно до пунктів 1, 3-5, 7, 8 цієї частини заклад вищої освіти втрачає право провадити освітню діяльність у сфері вищої освіти за певним рівнем вищої освіти або за певною освітньою програмою, що передбачає присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання. У разі припинення дії ліцензії відповідно до пунктів 2 і 6 цієї частини заклад вищої освіти втрачає право провадити всі види освітньої діяльності у сфері вищої освіти.

Відповідно до пункту 1-2 частини 1 статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII припинення дії ліцензії повністю або частково - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, на який йому видано ліцензію, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії повністю або частково, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі.

Таким чином, припинення дії ліцензії закладу вищої освіти призводить до втрати права провадити освітню діяльність у сфері вищої освіти за певним рівнем вищої освіти або за певною освітньою програмою, що передбачає присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання та відповідно позбавляє суб`єкт господарювання права провадження частини виду господарської діяльності, на який йому видано відповідну ліцензію.

Представник позивача у заяві про забезпечення позову зауважив, що відповідно до акту Міністерства освіти і науки України, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню (у сфері вищої освіти) №10.3-12-67 від 24.09.2024, долученого до матеріалів позову та матеріалів відзиву відповідача 1: «загальна кількість здобувачів третього освітньо-наукового рівня вищої освіти (в т.ч. за спеціальністю 081 Право), що навчаються в Університеті за даними ЄДЕБО з 2021 року по теперішній час збігається з загальною кількістю здобувачів третього освітньо-наукового рівня (в т.ч. за спеціальністю 081 Право), що зафіксовані у наказах Університету «Про зарахування аспірантів» за 2022-2024 рр., і станом на 24.09.2024 складає 227 осіб».

Зауважив, що зазначене підтверджується долученим до позову листом Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до Міністерства освіти і науки України від 23.10.2024 №400 «Про результати вжитих заходів» із долученими наказами, а саме: від 30.09.2021 №5/1-ВК «Про зарахування аспірантів»; від 30.09.2021 №11/1-ВК «Про зарахування аспірантів»; від 30.09.2022 №5/1-ВК «Про зарахування аспірантів»; від 09.02.2023 №01-ОСС «Про зарахування аспірантів»; від 29.09.2023 №01-ОСС «Про зарахування аспірантів»; від 29.09.2023 №63-ОСС «Про зарахування аспірантів»; від 29.09.2023 №86-ВК «Про зарахування аспірантів»; від 10.01.2024 №37/1-ОСС «Про зарахування аспірантів»; від 10.01.2024 №60-ВК «Про зарахування аспірантів».

Крім того, представник позивача долучив до заяви про забезпечення позову таблиці відповідності наукових досліджень аспірантів фаховій активності керівника та фахової активності осіб, які можуть входити до складу одноразових спеціалізованих вчених рад (виконувати обов`язки опонента), що підтверджують належне та своєчасне виконання обов`язків науковими керівниками позивача.

Отже, з огляду на викладене суд висновує, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого наказу, яким позивачу анульовано ліцензії, спричинить порушення розпочатого процесу навчання здобувачами вищої освіти третього освітньо-наукового рівня, що відповідно призведе до порушення конституційних прав здобувачів вищої освіти які навчаються у позивача.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду щодо подібних правовідносин, викладеними у постановах від 09.08.2023 у справі №580/489/23, від 08.04.2024 у справі №ЗД/380/5/23.

Щодо обраного заявником заходу забезпечення позову шляхом зобов`язання Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» здійснити технічні заходи щодо відновлення можливості створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» карток здобувачів освіти зі статусом «Зараховано» з роком дати початку навчання меншим або рівним поточному року та створення Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» замовлення на формування інформації та/або завантаження з ЄДЕБО інформації, в тому числі, але не виключно, можливості формувати в ЄДЕБО довідки про здобувачів освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, до моменту набрання законної сили рішенням у справі, слід зазначити таке.

Представник позивача у заяві про забезпечення позову вказав, що на підставі листа розпорядника ЄДЕБО Міністерства освіти та науки України №1/9500-24 від 29.05.2024 обмежено адміністратора ЄДЕБО Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень та обов`язків. Однак лише лист розпорядника не може бути підставою для обмеження адміністратора у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень та обов`язків.

При цьому, такий лист надісланий адміністратору ЄДЕБО у травні 2024 року, тоді як позапланові заходи контролю щодо позивача проведені в вересні-листопаді 2024 року. Тобто, обмеження адміністратора у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень та обов`язків відбулося ще до прийняття відповідачем 1 спірних наказів.

Слід зауважити, що обраний позивачем спосіб захисту у цій частині та його обґрунтування є тотожним до позовних вимог.

Проте під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Викладені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.05.2023 у справі №640/15534/22.

На цьому етапі обмеженими є можливості суду встановити наявність ознак протиправності оскаржених дій та рішення суб`єкта владних повноважень. Крім того, встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є передчасно на цій стадії провадження.

Водночас вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними заявленим позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті, не допускається.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №826/16911/18, від 30.09.2019 у справі №420/5553/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частиною 6 статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого наказу Міністерства освіти і науки України від 12.11.2024 №661-л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» спричинить порушення розпочатого процесу навчання здобувачами вищої освіти третього освітньо-наукового рівня, що відповідно призведе до порушення конституційних прав здобувачів вищої освіти які навчаються у позивача.

Обраний заявником такий спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, та водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Окрім цього, суд зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову в заявлений позивачем способом зупинення оскарженого наказу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті. Правова оцінка дій та рішення відповідача підлягатиме встановленню під час судового розгляду цієї справи.

Суд вважає, що застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого наказу є наданням тимчасового захисту можливо порушених прав позивача та відповідає завданням, засадам і принципам адміністративного судочинства.

Водночас обраний представником заявника спосіб захисту позову шляхом зобов`язання Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» здійснити технічні заходи щодо відновлення можливості доступу позивача до ЄДЕБО є тотожними заявленим позовним вимогам, а таке вжиття заходів забезпечення позову без вирішення спору по суті не допускається.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заяву про забезпечення позову є частково обґрунтованою. Тому, заяву представника позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 77, 150-154, 241-243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

1. Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Зупинити дію наказу Міністерства освіти і науки України від 12.11.2024 №661-л «Про результати позапланової перевірки Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

3. У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

4. Примірник ухвали про забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направити для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до частини 8 статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 156 КАС України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя Кравців О.Р.