Справа № 260/5679/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Ващилін Р.О.

28 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5679/24 пров. № А/857/712/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 260/5679/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

28.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити на підставі Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050, компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/3429/21 за період з 01.12.2019р. - 28.02.2022р. сума заборгованості 149343,95 грн. - інфляційне збільшення у сумі 27842,98 грн. та у справі 260/1714/23 за період: 01.03.2022р. - 30.06.2023р. сума заборгованості 32000,00грн. інфляційне збільшення у сумі 9166,32 грн., (по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії);

-стягнути згідно розрахунку індексу інфляції, який розраховано помісячно, на підставі Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050, компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/3429/21 за період: 01.12.2019р. - 28.02.2022р. сума заборгованості 149343,95 грн. - інфляційне збільшення у сумі 27842,98 грн. та на підставі Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.05.2023р. у справі 260/1714/23 за період: 01.03.2022р. - 30.06.2023р. сума заборгованості 32000,00 грн. інфляційне збільшення у сумі 9166,32 грн., (по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2024р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 01 жовтня 2011 року призначено пенсію за вислугу років.

Станом на день виникнення спірних правовідносин позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992р. №2262-ХІІ.

15.12.2021р. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/3429/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні обчислення і перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 25 червня 2021 року №33/27-811, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області з 01 грудня 2019 року, та зобов`язано здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок основного розміру пенсії на підставі довідки №33/27-811 від 25 червня 2021 року, яка видана Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 листопада 2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії позивача, у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ та положень Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції від 11 листопада 2015 року №988, із врахуванням висновків суду, а також здійснити виплату перерахованої пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та донарахував 149343,95 грн. Вказана сума включена до реєстру згідно Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. та залишається невиплаченою.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.05.2023р. №260/1714/23 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті з 01 березня 2022 року доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб та зобов`язано здійснити з 01 березня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління ПФУ в Закарпатській області здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та донарахував 32000,00 грн. Вказана сума включена до реєстру згідно Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. та залишається невиплаченою.

Отже, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось з вини органу, який призначає і виплачує пенсію.

12.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із зверненням, в якому просив, серед іншого, виплатити компенсацію втрачених доходів.

23.08.2024р. за результатами розгляду заяви пенсійний орган листом №4184-4047/Б-02/8-0700/24 у задоволенні такої відмовив та зазначив, що суми пенсії за рішенням суду носять разовий характер і не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

ст.1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та п.4 Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений Кабінетом Міністрів України (далі -Порядок № 159), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та п.5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тому компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості.

Як передбачено ст.6 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом зокрема у постановах від 12 лютого 2019 року по справі № 814/1428/18, від 18 липня 2023 року по справі №200/10663/21 та від 21 серпня 2023 року по справі № 460/6767/20.

Верховний Суд в своїй постанові від 24.07.2024р. в справі №600/1941/22-а зазначив, що оскільки пенсія особи перерахована, тому компенсації підлягає саме втрата частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з моменту протиправної виплати (за рішенням суду) по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії.

Колегія суддів зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

ст.13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновків, що для ефективного та належного способу відновлення порушеного права позивача слід визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити на підставі Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050, компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у справі 260/3429/21 за період з 01.12.2019р. - 28.02.2022р. та у справі 260/1714/23 за період: 01.03.2022р. - 30.06.2023р. та зобов`язати здійснити розрахунок та компенсації втрати частини доходів (пенсії), у зв`язку із порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період: 01.12.2019р. - 28.02.2022р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/3429/21 за період: 01.03.2022р.-30.06.2023р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/1714/23.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким позов слід задовольнити частково. В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 260/5679/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів (пенсії), у зв`язку із порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за період: 01.12.2019р.- 28.02.2022р. на виконання Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/3429/21 та за період: 01.03.2022р. - 30.06.2023р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/1714/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів (пенсії) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050, у зв`язку із порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період: 01.12.2019р. - 28.02.2022р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/3429/21 та за період: 01.03.2022р. - 30.06.2023р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі по справі 260/1714/23.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДПРОУ 20453063) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі -1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за подання позовної заяви, що сплачений згідно квитанції № 1051 від 03.09.2024р. та 1453,44 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки ) за подання апеляційної скарги, що сплачений згідно квитанції №2317 від 08.01.2025р.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель