Справа № 140/3984/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3984/22 пров. № А/857/17513/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Лавренчука Олександра Володимировича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Костюкевичем С.Ф., час ухвалення рішення 11 год 58 хв у м. Луцьку, повний текст судового рішення складено 07 червня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази №143-к від 12.05.2022 про накладення дисциплінарного стягнення, №144-к від 13.05.2022 про звільнення з посади завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області, поновити його на посаді Сектору Комісії у Волинській області з 13.05.2022, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2022 по день ухвалення рішення судом та здійснити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді з 13.05.2022 та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2022, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2022, у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2023 судові рішення судів попередніх інстанції були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові звернув увагу на те, що суди попередніх інстанцій не встановлювали обставин щодо моменту, коли керівник державної служби дізнався про факт затримання ОСОБА_1 та порушення проти нього кримінального провадження, а також причин, з яких керівник державної служби лише 11.03.2022 зміг виявити, що обставини затримання ОСОБА_1 свідчать про наявність саме дисциплінарного проступку у його діях, як не встановили і обставин, які передували прийняттю відповідного рішення про здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 . Встановлення цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки прямо впливає на визначення дня початку перебігу строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Не з`ясованим судами залишилося і питання чи не перебував позивач у період з 22.09.2021 до 11.03.2022 на лікарняному чи у відпустці, періоди перебування у яких відповідно до ч.3 ст.65 Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII) мають виключатися з обрахунку шестимісячного строку для застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому, Верховний Суд вказав, що оскаржуючи судові рішення з підстав, визначених п.1 ч.4 ст.328 КАС України, ОСОБА_1 послався у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування ст.73 Закону №889-VIII, викладених у постанові від 22.10.2019 по справі №815/7532/16. У цьому зв`язку звертає увагу, що відповідач в резолютивній частині оспорюваного наказу не визначив обставини, які вказують на вчинення позивачем проступку, який порочить його як державного службовця та дискредитує державний орган, що містило б склад такого дисциплінарного проступку, як Порушення присяги державного службовця, та не обґрунтував підстав для кваліфікації встановленого з боку позивача проступку за вказаними положеннями. Відтак, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що доводи касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження за п.1 ч.4 ст.328 КАС України не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.

За результатами нового розгляду, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Лавренчук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оспорювані накази належним чином не мотивовані та необгрунтовані, порушують його законні права. Приймаючи рішення про відсторонення від виконання повноважень, суб`єкт призначення жодним чином в наказі його не обґрунтував та не врахував вимоги ч.2 ст.72 Закону №889-VIII. Також, в порушення вимог чинного законодавства та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1039 від 04.12.2019, його не було запрошено на жодне засідання комісії та не було повідомлено про дату, час і місце таких засідань. В порушення вимог п.33 Порядку №1039, дисциплінарна комісія не встановила, що в період роботи комісії закінчився шестимісячний термін застосування дисциплінарного стягнення, передбачений гарантіями прав державних службовців під час його застосування. Вважає, що днем виявлення дисциплінарного порушення слід вважати 22.09.2021, коли суб`єкт призначення дізнався про порушення відносно нього кримінального провадження, а відтак шестимісячний термін притягнення його до дисциплінарної відповідальності закінчився 22.03.2022. Також, в порушення вимог п.35 Порядку, дисциплінарна комісія не повідомила його про дату внесення пропозиції (подання) суб`єкту призначення та необхідність надання ним письмового пояснення керівнику державної служби відповідно до ст.75 Закону №889-VIII. Натомість, про внесене подання його повідомив суб`єкт призначення та просив до 11.05.2022 надати письмове пояснення. На пропозицію надати письмове пояснення, він надав його 10.05.2022, яке було отримане 11.05.2022, проте, залишено без реагування його прохання ознайомитися з усіма матеріалами дисциплінарної справи та 12.05.2022 прийнято оспорюваний наказ, незважаючи на те, що для прийняття рішення у суб`єкта призначення залишалося сім днів (обізнаність щодо результатів розслідування та участь у прийнятті остаточного рішення). Спростовуючи висновки про конкретні порушення ним вимог чинного законодавства зазначає, що його дії не суперечили вимогам чинного законодавства та Положення про Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Волинській області. Вказує, що інші висновки комісії грунтуються на виключно на підставі розслідування кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, а повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення трактується дисциплінарною комісією як доконаний факт, в той час, коли на момент звернення до суду з даним позовом його вина не доведена в судовому порядку.

Відповідач не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Анісімова Д.Д., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, 16.05.2006 ОСОБА_1 склав Присягу державного службовця.

З 17.12.2014 позивач обіймав посаду завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області.

11.03.2022 Директор Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП - Зеленюк Я.М. звернувся до керівника апарату НКРЕКП - Кострикіна О.В. із службовою запискою №412.2.3/14-22 від 11.03.2022 щодо порушення дисциплінарного провадження відносно завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області - ОСОБА_1 .

У вищенаведеному службовому листі ОСОБА_2 , вказав, що дії ОСОБА_1 та фактичні обставини, які зокрема викладені у листі Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області №7424/24/7-2021 від 10.09.2021 (Вхідний НКРЕКП №18906 від 21.09.2021), мають ознаки дисциплінарного проступку у вигляді грубого порушення Присяги державного службовця.

Керівником апарату НКРЕКП - ОСОБА_3 на підставі статей 68, 72 Закону №889-VIII та Порядку №1039, з метою встановлення та визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, було видано наказ НКРЕКП №83-к від 11.03.2022 Про порушення дисциплінарного провадження, яким було прийнято рішення здійснити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 .

Наказом №128-к від 22.04.2022 керівника апарату НКРЕКП - ОСОБА_3 було продовжено строк здійснення дисциплінарного провадження.

09.05.2022 було внесено подання до суб`єкта призначення щодо застосування до ОСОБА_1 , завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.1 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII за порушення Присяги державного службовця.

За результатами розгляду подання суб`єкт призначення (керівник апарату НКРЕКП - ОСОБА_3 ) видав наказ №143-к від 12.05.2021 Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст.65, п.4 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, наказом №144-к від 13.05.2022 позивача було звільнено з посади державної служби.

Вважаючи протиправними оспорювані накази та звільнення з посади, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.12.2023 зазначив, що в контексті положень ч.10 ст.69 Закону №889-VIII, днем виявлення дисциплінарного проступку слід вважати день внесення службової записки від 11.03.2022 безпосереднього керівника позивача до керівника апарату про необхідність порушення дисциплінарного провадження, а не 22.09.2021 направлення листа НКРЕКП до органу досудового слідства щодо ОСОБА_1

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон №889-VIII.

Відповідно до ст.64 Закону №889-VIII, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності визначені у статті 65 Закону №889-VIII.

Так, згідно частини першої цієї статті, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних проступків визначені у ч.2 ст.65 Закону №889-VIII.

При цьому, згідно ч.3 ст.65 Закону №889-VIII, державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності державного службовця неможливе, якщо : 1) минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці; 2) якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Відповідно до ст.71 Закону №889-VIII, порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає : 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок №1039.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо законності та обґрунтованості накладення на позивача дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає, що, як слідує з аналізу перелічених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини, дисциплінарне стягнення не може бути накладено якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що 20.09.2021 ОСОБА_1 було затримано працівниками ГУ НП у Волинській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Цього ж дня на робочому місці позивача було проведено обшук та листом старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області капітана поліції А.Сабані від 20.09.2021 за вих.№7424/24/7-2021, отриманим 21.09.2021 за вх.№18906/1-21, повідомлено голову НКРЕКП про таке затримання, а також витребувано ряд документів, пов`язаних з призначенням та діяльністю на відповідній посаді ОСОБА_1 .

Таким чином, беззаперечним є факт, що днем виявлення відповідачем складу дисциплінарного проступку у діях ОСОБА_1 є саме 20.09.2021.

Відтак, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності можливе було не пізніше 20.03.2022.

З приводу наведеного, у контексті норм ст.65 Закону №889-VIII, якою регламентовано строки притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як було встановлено вище, 20.09.2021 ОСОБА_1 було затримано працівниками ГУ НП у Волинській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. Отже, саме з цього дня у розумінні норм ст.65 Закону №889-VIII, керівник державної служби дізнався або повинен був дізнатися про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

При цьому, подальше встановлення за наслідками проведеного службового розслідування факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку не змінює дати, з якої керівник відповідача дізнався або повинен був дізнатися про такий вчинок.

Додатково, колегія суддів зазначає, що керівник державної служби, який в силу норм ч.1 ст.63 Закону №889-VIII несе відповідальність за належний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності, має довести чому, дізнавшись про факт вчинення правопорушення, він зміг організувати установлення факту вчинення дисциплінарного проступку та виявити його у діях державного службовця лише за збігом певного часу, зокрема, за межами шестимісячного строку, передбаченого ч.3 ст.65 Закону №889-VIII.

Як зазначалося вище, листом старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області капітана поліції А.Сабані від 20.09.2021 за вих.№ 7424/24/7-2021, отриманим 21.09.2021 за вх.№ 18906/1-21 повідомлено голову НКРЕКП про затримання ОСОБА_1 та лише 09.05.2022 внесено подання дисциплінарної комісії до керівника апарату з висновком про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у спірному випадку строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплинув 20.03.2022, а відтак оспорювані накази №143-к від 12.05.2022 про накладення дисциплінарного стягнення, №144-к від 13.05.2022 про звільнення його з посади завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області є протиправними.

Частиною першою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, з огляду на те, що звільнення позивача було з порушенням вимог законодавства про працю, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на момент звільнення посаді завідувача Сектору НКРЕКП у Волинській області з 13.05.2022

Крім того, згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Час вимушеного прогулу позивача за період з 13.05.2022 по 18.02.2025 (день ухвалення рішення по справі) становить 723 робочі дні.

Згідно відомостей про грошове забезпечення позивача, його загальний заробіток за березень та квітень 2022 року, з урахуванням усіх належних позивачу виплат склав 42040 грн.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення становить 977,67 грн (42040/43 дні).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 706855,41 грн (977,67 грн х 723 дні).

При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2019 по справі №826/6583/14, за змістом яких, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

З урахуванням висновків про протиправність оспорюваних наказів та наявності підстав для поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.05.2022 по день прийняття постанови у цій справі в розмірі 706855,41 грн, з яких відповідач має відрахувати загальнообов`язкові податки та збори.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Лавренчука Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року по справі №140/3984/22 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати накази №143-к від 12.05.2022 Про накладення дисциплінарного стягнення, №144-к від 13.05.2022 Про звільнення з посади завідувача Сектору Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Волинській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Волинській області з 13 травня 2022 року.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2022 року по день ухвалення рішення судом в сумі 671637 (шістсот сімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім гривень) 45 копійок.

Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Волинській області та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць виконати негайно.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 27.02.25