Справа № 300/5579/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2025 р. справа № 300/5579/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бобров Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та за 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік; зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та за 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час захисту Батьківщини. Відповідним наказом командира військової частини НОМЕР_1 чоловік позивача виключено зі списків особового складу частини та йому розраховані належні виплати, однак компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпусток не визначено. Позивач зазначає, що кількість днів невикористаної відпустки складає 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та за 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік. Вважає, що позивач має право на компенсацію за невикористані її чоловіком, календарні дні основної та додаткової відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.12.2024 поновлено позивачці - ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та продовжено розгляд даної адміністративної справи.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що на час дії особливого періоду припинено надання певних відпусток, відтак чоловік позивача не набув права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку та щорічну відпустку під час дії особливого періоду або воєнного стану. Також вказав, що оскільки військовослужбовець у разі смерті (загибелі) не звільняється з військової служби, а виключається зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, то підстав виплачувати позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця компенсацію за невикористані дні щорічної основної або додаткової відпустки немає. Зазначив про невірний розрахунок позивачем днів основної відпустки за які підлягає виплата компенсації. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористалася правом на подання відповіді на відзив, згідно якого аргументи наведені у відзиві на позовну заяву вважає безпідставними. Просила позов задовільнити повністю.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

Суд установив, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21 листопада 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.11.2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 05.09.2022 року №215мтд лейтенанта ОСОБА_2 у зв`язку із смертю виключений зі списків особового складу частини. У вказаному наказі зазначено про наявність 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік (а.с. 13).

Окрім цього відповідно до довідки відповідача від 08.02.2023 №677 кількість невикористаних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки становить 98 календарних днів (а.с. 14).

У відповідь на заяву позивача від 21.02.2023 про надання інформації щодо кількості днів невикористаної відпустки та причини її невиплати, військовою частиною 01.03.2023 повідомлено, що під час проходження чоловіком позивача військової служби у військовій частині НОМЕР_1 останній не звертався із рапортом про виплату грошової компенсації, а тому після його смерті відсутній правовий механізм виплати вказаної грошової компенсації.

Надалі позивач повторно звернулася до відповідача із заявою у відповідь на яку відповідачем 21.01.2024 зазначено, що законодавцем надано право на компенсацію за невикористані дні щорічної основної або додаткової відпустки. Постановою КМУ від 16.01.2024 №37 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), однак вказана постанова не регулює відносини, які виникли до 05.10.2023 а тому підстав для компенсації немає.

Не погоджуючись з такою відмовою у виплаті компенсації, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням норм матеріального права, суд дійшов наступних висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №504/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №504/96-ВР) визначено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною 1 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з пунктами 8, 14 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 3 пункту 14 статті 101 Закону України 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям - жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктами 17, 18, 19 цієї правової норми в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543-ХІІ) та у Законі України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ (далі - Закон України №1932-ХІІ).

Згідно з статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 101 Закону України №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-XII, пунктом 8 статті 101 Закону України №2011-ХІІ, статтею 162 Закону України № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Наказ №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Разом з тим, Законом України №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки. Однак, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , котрого наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 05.09.2022 року №215мтд у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини.

Згідно вказаного наказу зазначено про наявність у позивача 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Окрім вказаного, згідно довідки відповідача від 08.02.2023 №677 кількість невикористаних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки становить 98 календарних днів.

Щодо цього суд зазначає, пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України № 3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 16.07.2015 чоловік позивача є учасником бойових дій.

Відтак, невикористані дні щорічної додаткової відпуски як учаснику бойових дій за період 2016-2022 роки у кількості 98 календарних днів підлягали компенсації чоловіку позивача.

Щодо наявності права саме у позивача, як дружини померлого, на отримання компенсації за невикористані календарні дні відпустки, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 6-1 статті 18 Закону України № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 згаданого Закону.

Розділом ХХХ Порядку № 260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини (частина 6 статті 83 Кодексу законів про працю України).

Суд також звертає увагу, що норми Кодексу законів про працю України також поширюються на позивача в частині правовідносин, які не регулюються спеціальним законодавством.

Більше того постановою КМУ від 16.01.2024 №37 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), відтак посилання представника відповідача на відсутність підстав щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки є безпідставними.

При цьому пунктом 22 статті 10-1 Закону №2011-XII, який набув чинності -5.10.2023 встановлено, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Оскільки позивач, в розумінні Закону України № 2011-XII та Порядку № 260, є членом сім`ї, а саме дружиною померлого ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність у неї права на отримання грошової компенсації за 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та за 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік її померлого чоловіка.

Безпідставними є посилання представника відповідача про наявність у чоловіка позивача 11 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 05.09.2022 року №215мтд, яким визначено кількість невикористаних днів щорічної основної відпустки, є діючим та не скасованим (не зміненим).

Наявність 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки визнається відповідачем.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд уважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 , 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - ОСОБА_2 98 календарних днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2022 роки та 35 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України, код в ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.