Справа № 260/8140/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дору Ю.Ю.

28 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/8140/24 пров. № А/857/1480/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 260/8140/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу №1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу в Польщі про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу №1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу в Польщі, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу №1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу в Польщі щодо відмови у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі:15.02.2024р., дійсний до 15.02.2034р., орган, що видав: 2110), який оформлений на ім`я ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України (, 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9) вжити у межах своїх повноважень заходів із забезпечення доставки оформленого на ім`я ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) паспорта громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 15.02.2024р., дійсний до: 15.02.2034р., орган, що видав: 2110) від Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 38-44) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Івана Коршинського, 12 «а»)в особі Ужгородського відділу №1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (, 89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59).

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Івана Коршинського, 12 «а») в особі Ужгородського відділу №1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (, 89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59) передати оформлений на ім`я ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 15.02.2024р., дійсний до: 15.02.2034р., орган, що видав: 2110), разом з копіями заяви, заяви-анкети та актом-приймання передачі (у 2 примірниках) до Державного підприємства «Документ» (, 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 8).

- зобов`язати Державне підприємство «Документ» (, 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 8) здійснити доставку оформленого на ім`я ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) паспорта громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 15.02.2024р., дійсний до: 15.02.2034р., орган, що видав: 2110), разом з копіями заяви, заяви-анкети та актом-приймання передачі (у 2 примірниках) до його відокремленого підрозділу філії в Польщі (NIP: , Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.12.2024р. 14 Республіка Польща, 01-105, Варшава, вул. Юзефа Совіньскєго, 25, оф. 166).

- зобов`язати Державне підприємство «Документ» (, 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 8) в особі відокремленого підрозділу філії в Польщі (NIP: , Республіка Польща, 01-105, Варшава, вул. Юзефа Совіньскєго, 25, оф. 166), яка розташована в м. Варшава, видати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 15.02.2024р., дійсний до: 15.02.2034, орган, що видав: 2110), в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення - 27.01.2024р., тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів.

13.12.2024р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.161 КАС України та запропоновано позивачу у 10-денний строк з часу отримання копії цієї ухвали усунути виявлені судом недоліки, які зазначені в її мотивувальній частині.

16.12.2024р. позивач звернувся в суд з заявою про поновлення процесуального строку. Відповідно до вказаної заяви, вказує, що порушення прав та інтересів являються триваючими, з огляду на те, що відповідно до інформації, що наявна в мобільному застосунку «Дія» 15.02.2024р. на ім`я позивача виготовлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, враховуючи положення п.11 Порядку № 678, граничний термін для видачі вищезазначених паспортів закінчився 15.05.2024р., тобто 16.05.2024р. являється днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав та інтересів. Тобто, кінцевим строком звернення з даним позовом є 16 листопада 2024 року.

Разом з тим, дана позовна заява подана позивачем до «Електронного суду» лише 06.12.2024р., тобто з пропуском шестимісячного строку визначеного ст.122 КАС України.

Крім того, в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач у заяві про поновлення строку вказує, що починаючи з 19.06.2024р. - 31.10.2024р. дружина позивача неодноразово та систематично намагалась зв`язатися з відокремленим підрозділом Державного підприємства «Документ» філії в Польщі, який розташований в м Варшава, в соціальній мережі Facebook, з метою отримання інформації щодо готовності та можливості отримання закордонного паспорта, який оформлений на ім`я позивача.

Позивач вважає, що з 24.07.2024р. стало офіційно відомо, що видача готових документів буде здійснюватися лише за наявності військово-облікових документів, оскільки 24.07.2024р. на офіційному веб-сайті ДП «Документ» розміщено новину з заголовком «Відновлено оформлення паспортних документів у закордонних підрозділах ДП «Документ», в тексті якої повідомляється, що відокремлені закордонні філії ДП «Документ» відновили прийом заяв-анкет на оформлення та видачі паспортних документів для чоловіків. Для отримання послуг, вказаній категорії громадян необхідно здійснити верифікацію через офіційний додаток Міністерства оборони України «Резерв+» за допомогою QR-коду Підтвердження наявності дійсних військово-облікових документів є обов`язковим.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 23.12.2024р. вказана позовна заява повернута позивачу з підстав передбачених ч.2 ст.122, ч.1.ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2024р. скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ч.2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, ч.1 ст.5 якої встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім того, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Із змісту ч.1-ч.3 ст.122 КАС України чітко видно, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі №340/1019/19).

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у позовній заяві самостійно зазначив, що звернувся до відокремленого підрозділу ДП "Документ" - філії в Польщі, з метою оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон 27 січня 2024 року.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон видається у строк до 3 місяців з дня прийняття відповідного рішення про його оформлення.

Відповідно до інформації, що наявна в мобільному застосунку позивача "Дія", 15 лютого 2024 року на ім`я позивача виготовлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон, про що, зокрема, зазначає позивач та його представник.

Таким чином, враховуючи положення п.11 Порядку № 678, паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я позивача оформлено 15 лютого 2024 року. Тому, граничний термін для його видачі закінчився 15 травня 2024 року, відповідно 16 травня 2024 року являється днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Отже, з урахуванням приписів ч.2 ст.122 КАС України кінцевим строком звернення з даним позовом є 16 листопада 2024 року.

З даною позовною заявою до суду позивач звернуся лише 06 грудня 2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення із даним позовом, що встановлений ст.122 КАС України, без поважних причин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Апеляційний суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача чи вчинення дій іншою особою (дружиною позивача), формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обставини, на які посилається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки не перешкоджали зверненню до суду в установлений строк. Наведені підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що ст.12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Однак, повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені апелянтом обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви з підстав передбачених ч.2 ст.122, ч.1.ч.2 ст.123 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 260/8140/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель