Справа № 320/99/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/99/21 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Парінов А.Б.,

судді: Беспалов О.О.,

Ключкович В.Ю.,

при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Мамаєв Д.Ю.,

від відповідача (апелянта): Степаненко І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2020 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що порушує права позивача, а відтак підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, позивач сплатив узгоджені грошові зобов`язання; по-друге, у зв`язку з невиконанням відповідачем судових рішень, якими скасовані податкові повідомлення-рішення та зобов`язано відповідача відновити платежі в обліковій картці платника податку, за позивачем рахується неіснуючий податковий борг, що призвело до винесення відповідачем наступних рішень, у тому числі, оскаржуваного; по-третє, відповідач невиконуючі судові рішення, протиправно самостійно змінює призначення платежу, які здійснює позивач в рахунок оплати грошових зобов`язань за податковими деклараціями, внаслідок чого виникає недоїмка.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року позов задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 15.04.2020 № .

- стягнуто на користь Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа»» (; вулиця Соборна, місто Тетіїв, Білоцерківський район, Київська область, 09801) сплачений судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області (, вул. Святослава Хороброго, 5а, м. Київ, 03151).

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій апелянт просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, крім того в порушення чинного законодавства не з`ясовані всі обставини справи, що призвело до необ`єктивного, неправильного та незаконного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада та 30 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 18.02.2025 о 11:45, продовживши строк розгляду справи на підставі ч. 2 ст.309 КАС України.

До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу до суду не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

18.02.2025 в судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, наполягав на їх задоволенні. Просили скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що підприємством подана податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2019 року, в якій визначено податкові зобов`язань в сумі 334707 грн., податковий кредит за основною ставкою в сумі 100937 грн., від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 160896 грн., усього податкового кредиту в сумі 261833 грн., позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в сумі 72 874 грн.

Відповідно до виписки по рахунку, Підприємство 30.05.2019 сплатило до державного бюджету суму 73200 грн. за призначенням оплата ПДВ згідно з декларацією за квітень 2019 року.

Натомість, відповідачем проведена камеральна електронна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, своєчасність реєстрації податкових накладних в ЄРПН Підприємством, за результатами якої складено акт від 18.03.20202 № 812/50-04/24879282 (далі - Акт), яким зафіксовано порушення пунктів 57.1., 57.3. статті 57 та пункту 203.2. статті 203 Податкового кодексу України та встановлено порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання за квітень 2019 року, а саме за податковою декларацією з ПДВ за квітень 2019 року № від 17.05.2019, сума податкового зобов`язання 69243,40 грн., граничний термін сплати 30.05.2019, фактично сплачено 28.01.2020, кількість днів затримки 243.

На підставі Акта відповідачем прийнято спірне податкове-повідомлення рішення від 15.04.2020 № , яким до позивача застосовано штраф у загальному розмірі 13848,68 грн. (20%) за затримку на 243 календарних днів спати грошового зобов`язання в сумі 69243,40 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено своєчасну сплату позивачем суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за квітень 2019 року за податковою декларацією, натомість всупереч вимог процесуального закону, відповідач належними та допустимими доказами не довів правовірності прийнятого ним спірного рішення

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно вимог пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Положеннями п. 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п.п. 31.1, 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

За приписами п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У відповідності до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Положеннями п. 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.04.2020 № прийняте на підставі висновків, викладених в Акті перевірки від 18.03.20202 № 812/50-04/24879282 про несвоєчасну сплату позивачем самостійно узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Зокрема, зі змісту Акту перевірки вбачається, що висновки про порушення позивачем вимог закону ґрунтуються на тому, що податкові зобов`язання самостійно визначені платником для сплати до бюджету у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2019 року № від 17.05.2019, сплачені із затримкою на 243 дні лише 28.01.2020.

При цьому, в Акті перевірки податковим органом зазначено, що граничний термін сплати є 30 травня 2019 року.

Разом з тим, судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, підтверджено матеріалами справи та взято колегією суддів до уваги, що позивачем 30.05.2019 сплачено до державного бюджету суму 73200 грн. за призначенням платежу саме оплата ПДВ згідно з декларацією за квітень 2019 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було своєчасно, у визначений термін, здійснено сплату сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість.

Отже, наведені обставини свідчать про протиправність нарахування штрафу в цій частині, а саме, на суму 73200,00 грн., а тому, судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 15.04.2020 № в частині застосування штрафу.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-245, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст судового рішення виготовлено 27.02.2025)