Справа № 120/6789/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6789/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

28 лютого 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа без самостійних вимог щдо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про:

- визнання протиправним рішення відповідача № 85 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.09.1977 по 20.10.1977 у Вінницькому Винкомбінаті тимчасовим працівником в сушильному цеху, з 27.04.1987 по 01.07.1987 у філії "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" "каміньщиком 5 розряду стройдвора", з 20.06.1989 по 01.12.1990 у монтажно-налагоджувальному центрі ПО "Укрвуззабезпечення" налагоджувальником 6 розряду та з 05.04.1991 по 17.03.1993 в ТЗК "Дари полів" експедитором.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 20.09.1977 по 20.10.1977 у Вінницькому Винкомбінаті тимчасовим працівником в сушильному цеху, з 27.04.1987 по 01.07.1987 у філії "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" "каміньщиком 5 розряду стройдвора", з 20.06.1989 по 01.12.1990 у монтажно-налагоджувальному центрі ПО "Укрвуззабезпечення" налагоджувальником 6 розряду та з 05.04.1991 по 17.03.1993 в ТЗК "Дари полів" експедитором та повторно розглянути його заяву від 04.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.04.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто відповідачем з прийняттям рішення № 85 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу (15 років).

Зі змісту рішення слідує, що страховий стаж позивача становить 14 років 06 місяців 19 днів. Водночас за поданими документами до стажу позивача не зараховані окремі періоди його роботи згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме:

- з 20.09.1977 по 20.10.1977 оскільки виправлено наказ про звільнення з роботи;

- з 27.04.1987 по 01.07.1987 оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення;

- з 20.06.1989 по 01.12.1990 оскільки виправлено дату наказу про звільнення з роботи;

- з 05.04.1991 по 17.03.1993 оскільки відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Вказане рішення стало предметом оскарження за цим позовом. Похідною вимогою є вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначені спірні періоди його трудової діяльності.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 15 до 22 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 04.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Серед інших документів до заяви позивач додав трудову книжку серії НОМЕР_1 з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу, а саме 15 років.

Як зазначає апелянт, підтверджений стаж роботи позивача становить 14 років 06 місяців 19 днів. Водночас до страхового стажу не зараховані, зокрема, періоди роботи з 20.09.1977 по 20.10.1977 оскільки виправлено наказ про звільнення з роботи, з 27.04.1987 по 01.07.1987 оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення, з 20.06.1989 по 01.12.1990 оскільки виправлено дату наказу про звільнення з роботи та з 05.04.1991 по 17.03.1993 оскільки відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Перевіряючи вказані доводи колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 слідує наступне:

- відповідно до запису № 1 20.09.1977 позивач прийнятий у Вінницький Винкомбінат тимчасовим працівником в сушильний цех;

- відповідно до запису № 2 20.10.1977 звільнений за власним бажанням;

- відповідно до запису № 23 27.04.1987 прийнятий у філію "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" "каміньщиком 5 розряду строй. двора";

- відповідно до запису № 24 01.07.1987 звільнений за власним бажанням;

- відповідно до запису № 33 20.06.1989 прийнятий у Монтажно-налагоджувальний центр ПО "Укрвуззабезпечення" налагоджувальником VI розряду;

- відповідно до запису № 34 01.12.1990 звільнений за власним бажанням;

- відповідно до запису № 35 05.04.1991 прийнятий в ТЗК "Дари полів" експедитором;

- відповідно до запису № 36 17.03.1993 звільнений за власним бажанням.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що у вказаних записах містяться виправлення в даті наказу на звільнення (запис № 34) та міститься виправлення в наказі про звільнення з роботи (запис № 2).

Однак, на думку суду, ці виправлення необхідно розглядати як технічний (формальний) недолік, допущений особою відповідальною за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівників, який не може давати достатні підстави для незарахування такого періоду роботи позивача до трудового стажу. Більше того, такі виправлення не заважають вільному читанню цифр.

Відтак суд вважає, що вищезазначені записи у трудовій книжці позивача містять достатні та необхідні відомості про його роботу в період з 20.09.1977 по 20.10.1977 та з 20.06.1989 по 01.12.1990, зокрема відомості про дати та номера наказів про прийняття на роботу та про звільнення з роботи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Також суд враховує, що спосіб внесення записів до трудової книжки позивача та їх порядковість не дають підстав вважати, що мали місце дописування чи інші неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача. Відтак на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Вищенаведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Щодо незарахування періоду з 05.04.1991 по 17.03.1993, оскільки відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи, то суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки виявлені відповідачем, такі як відсутність наказів на прийом та звільнення з роботи, не може вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача у тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Разом з тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду з 27.04.1987 по 01.07.1987, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення, то суд зазначає таке.

Відповідно до запису № 23 трудової книжки ОСОБА_1 прийнятий у філію "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" "каміньщиком 5 розряду стройдвора" та відповідно до запису № 24 01.07.1987 звільнений за власним бажанням.

Крім того, відповідно до довідки №12 від 26.07.2019 філії "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" позивач дійсно працював у філії "Вінницька ДЕД" "каміньщиком 5 розряду стройдвора (сезонна робота)" з 24.04.1987 відповідно до наказу № 23 від 23.04.1987 по 01.07.1987 відповідно до наказу № 66-к від 03.09.1987.

Також відповідно до довідки №13 від 26.07.2019 філії "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", у зв`язку з реорганізацією ШЕД-646 переіменовано у Вінницьке ДЕП з 01.09.2000 (наказ № 91 від 31.05.2000 корпорації "Укравтодор"), а з 01.07.2002 Вінницьке ДЕП у зв`язку з реорганізацією переіменовано у філію "Вінницька ДЕД" (наказ № 100 від 22.05.2002 ДП "Вінницький облавтодор").

Таким чином, оскільки інформація, наведена у вищезазначеній довідці, є достовірною та повною щодо періоду з 27.04.1987 по 01.07.1987, правомірність зазначених даних сумнівів не викликає.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.09.1977 по 20.10.1977 у Вінницькому Винкомбінаті тимчасовим працівником в сушильному цеху, з 27.04.1987 по 01.07.1987 у філії "Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Вінницький облавтодор" "каміньщиком 5 розряду стройдвора", з 20.06.1989 по 01.12.1990 у монтажно-налагоджувальному центрі ПО "Укрвуззабезпечення" налагоджувальником 6 розряду та з 05.04.1991 по 17.03.1993 в ТЗК "Дари полів" експедитором.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення від 12.04.2024 №85 та зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу позивача.

Перевіряючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях ЄСПЛ дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо виходу за межі пред`явлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах та одночасно з покладенням на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області обов`язку зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди його трудової діяльності, також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.04.2024 про призначення пенсії за віком.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.