Справа № 420/2017/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2017/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:04.04.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Пенсійний фонд України, про визнання протиправною відмови та зобов`язання видати посвідчення особи з інвалідністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, третя особа Пенсійний фонд (далі- ПФ) України про:

- визнання протиправною відмову ГУПФ України в Одеській області у оформленні та видачі ОСОБА_1 посвідчення з інвалідності як одержувачу державної соціальної допомоги;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 24 листопада 2023 року звертався до пенсійного органу для одержання посвідчення з інвалідності, проте йому було відмовлено з посиланням на те, що він не є пенсіонером, а отримую довічне грошове утримання судді та, що таким особам як він не передбачено видача такого документа і запропоновано за телефоном звернутися на гарячу лінію ПФУ. Також було повідомлено, що у його документах у ПФ зроблена помітка, що він є інвалідом 2 групи.

У електронній відповіді від 25 грудня 2023 року ПФ України повідомив, що виготовлення одержувачем щомісячного довічного грошового утримання пенсійного посвідчення нормативно-правовими актами не передбачено та, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-XII від 21 березня 1991 року з наступними змінами (далі Закон №875-ХІІ), пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" №2109-ІІІ від 16 листопада 2000 року з наступними змінами (далі Закон №2109-ІІІ), "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" №1727-IV від 18 травня 2004 року (далі Закон №1727-ІV), або відповідна довідка, що видаються, структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах, тощо.

Відповідач у відповіді від 16 січня 2024 року повідомив, що оскільки позивач отримує довічне утримання суддів відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким не передбачено виготовлення паперового пенсійного посвідчення, тому у ГУПФ України в Одеській області відсутні підстави для його замовлення.

Позивач вважає, що у цій справі застосуванню підлягають норми Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу, відповідно до Законів №№2109-ІІІ та 1727-VI затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за №35 від 11 січня 2019 року.

Отже, у даному випадку підлягають застосуванню подібні правовідносини (аналогія закону), що врегульовані Порядком оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу, відповідно до Законів №№2109-ІІІ та 1727-IV, Наказу Міністерства соціальної політики України за №35 від 11 січня 2019 року, оскільки предмет регулювання цих відносин є схожими, а ПФ України безпідставно, тривалий час не врегулював питання правового статусу суддів у відставці, що стали інвалідами та яким саме цей орган призначає і виплачує державну соціальну допомогу, відмовляється від вчинення таких дій, перекладає цей обов`язок на структурні підрозділи Міністерства соціальної політики України у яких судді у відставці не перебувають на обліку, а тому за законодавством України позбавлені можливості видавати суддям (інвалідам) у відставці відповідні посвідчення.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач отримує щомісячне довічне утримання суддів відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким не передбачено виготовлення паперового пенсійного посвідчення, тому у ГУПФ України в Одеській області відсутні підстави для його замовлення.

Відповідно до ст. 4 Закону №875-ХІІ, пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів №2109-ІІІ, №1727-ІV, в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок оформлення та видачі відповідних посвідчень, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2020 року у справі №263/14242/17 зазначив, що аналіз ст. 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльності органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволеного лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області, третя особа ПФ України про визнання протиправною відмови та зобов`язання видати посвідчення особи з інвалідністю відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- позиція відповідача та ПФ України про те що нормативно-правові акти України не передбачають видачу посвідчення, особам з інвалідністю, які одержують щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, що підтверджує їх інвалідність, не виправдовує бездіяльність відповідача та третьої особи щодо своєчасного ініціювання унормування цього питання та не може бути підставою для відмови у задоволені вимог позивача. Вирішуючи справу суд першої інстанції ці важливі обставини не з`ясував та не врахував їх, хоча вони мають важливе значення для правильного вирішення справи, встановлення прав та обов`язків сторін;

- апелянт наголошує, що лише стосовно суддів України у відставці, які стали інвалідами, наявні ознаки дискримінації щодо неможливості отримати посвідчення з інвалідності та пільги, що обумовлені протиправною бездіяльністю пенсійних органів, які проявилися у не виявленні, не усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб таких осіб, у тому числі стосовно унормування питання щодо видачі суддям (інвалідам) у відставці документа, що підтверджує їх інвалідність;

- суд першої інстанції на це не звернув уваги, не застосував норми матеріального права та помилково дійшов висновку, що відповідач не має повноважень щодо видачі суддям-інвалідам у відставці документа, що підтверджує їх інвалідність, тим паче цей факт вже встановлено правомочним органом, а саме Медико-соціальною експертною комісією. Суд першої інстанції також не врахував висновки Верховного суду щодо умов застосування аналогії закону та права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові по цивільній справі №2-591/11 від 08 червня 2022 року зазначила, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально-обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення;

- висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні про те, що пенсійні органи не наділені законом повноваженнями щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці), є помилковими, оскільки вищезгаданими нормативно-правовими актами саме цей орган виконавчої влади зобов`язаний здійснювати забезпечення та реалізацію усіх соціальних прав і гарантій інвалідів, у даному випадку суддів у відставці, що стали інвалідами, в тому числі і ініціювати перед відповідними органами унормування питання щодо видачі їм документів, що підтверджують їх відповідний статус, тому що відсутність такого документа позбавляє інвалідів реалізувати надані їм законом права, гарантії, пільги. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції також не врахував, що соціальні виплати (пенсія, щомісячне довічне грошове утримання судді), в сенсі спірних правовідносин є тотожними, вони призначаються при наявності певного трудового стажу і віку особи, виплачуються відповідачем та за діючими нормами соціального законодавства України, що передбачають видачу документа з інвалідності, прив`язано до їх виплат.

У відзиві ГУПФ України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, щоуправління не погоджується з вимогами, викладеними у апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать норам чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та з 13 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

08 листопада 2023 року рішенням Центральної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) позивачу була встановлена 2 група інвалідності безстроково за загальним захворюванням та 13 листопада 2023 року видана довідка серії 12 ААГ №838700.

28 листопада 2023 року позивач звернувся через вебпортал із заявою №ВЕБ-28000-Ф-С-23-282436 до ПФ України щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю.

Листом №48205-50913/П-05/8-2800/23 від 25 грудня 2023 року ПФ України надано відповідь в якій наголошено на відсутності підстав для видачі посвідчення особи з інвалідністю. Разом з цим, роз`яснено, що відповідно до ст. 4 Закону №875-XII, пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів №2109-ІІІ, №1727-ІV, в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок оформлення та видачі відповідних посвідчень, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

02 січня 2024 року позивач звернувся через вебпортал із заявою №ВЕБ-15001-Ф-С-24-000704 до ГУПФ України в Одеській області щодо видачі посвідчення з інвалідності як одержувачу державної соціальної допомоги.

Листом №1915-273/П-02/8-1500/24 від 16 січня 2024 року ГУПФ України в Одеській області повідомлено, що позивач отримує щомісячне довічне утримання суддів відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким не передбачено виготовлення паперового пенсійного посвідчення, тому у ГУПФ України в Одеській області відсутні підстави для його замовлення.

15 січня 2024 року комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-соціальної допомоги №2" Одеської міської ради ОСОБА_1 видано Висновок №2 (форма первинної облікової документації №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

24 січня 2024 року листом №9рс-360/2 Ради суддів України рекомендовано Парапану В.Ф. звернутись до компетентних органів для отримання довідки.

30 січня 2024 року листом №18-4-02/657 Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси роз`яснено позивачу порядок отримання довідки за Постановою Кабінету Міністрів України №946 від 21 вересня 2015 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Пенсійні органи не наділені законом повноваженнями щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці), отже їх відмова не є протиправною.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 5, 6-12, 77 КАС України, ч.4 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 116, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.1-3 розділу І Постанови правління Пенсійного фонду України від 03 листопада 2017 року №26-1, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2017 року за №1464/31332 (з відповідними змінами), якою затверджений Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, п.п.1, 2, 5 розділу ІІ Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу, відповідно до Законів №№2109-ІІІ та 1727-VI затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за №35 від 11 січня 2019 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Позивач (апелянт), просив визнати протиправною відмову відповідача та зобов`язати його оформити та видати посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).

При цьому, позивач (апелянт) вважає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Порядку оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу, відповідно до Законів №№2109-ІІІ та 1727-VI затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України за №35 від 11 січня 2019 року (далі Порядок №35).

Також позивач (апелянт) вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню подібні правовідносини (аналогія закону), що врегульовані Порядком №35, оскільки предмет регулювання цих відносин є схожим, а ПФ України безпідставно, тривалий час не врегулював питання правового статусу суддів у відставці, що стали інвалідами та яким саме цей орган призначає і виплачує державну соціальну допомогу, відмовляється від вчинення таких дій, перекладає цей обов`язок на структурні підрозділи Міністерства соціальної політики України у яких судді у відставці не перебувають на обліку, а тому за законодавством України позбавлені можливості видавати суддям (інвалідам) у відставці відповідні посвідчення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.4 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 03 листопада 2017 року №26-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2017 року за №1464/31332 (з відповідними змінами), затверджений Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що' підтверджують призначення особі пенсії (далі Порядок №26-1).

Відповідно п.п.1-3 розділу І Порядку №26-1 пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії. Пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеним у додатку 2 до Порядку. Виготовлення платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням (електронного пенсійного посвідчення) здійснюється внутрішньо переміщеним особам. У разі якщо пенсійне посвідчення стало непридатним для користування, втрачено, особі призначено інший вид пенсії або змінилися обставини здійснення опіки та піклування (змінився законний представник чи його звільнено від повноважень, поновлено цивільну дієздатність одержувача пенсії тощо), за заявою одержувача пенсії видається нове посвідчення, про що робиться відмітка у пенсійній справі.

Таким чином, Закон №1058-IV та Порядок №26-1 встановлюють, що пенсійні посвідчення виготовляються та видаються особі, якій призначено пенсію.

Як встановлено з матеріалів даної справи, позивач є суддею у відставці, який отримує щомісячне довічне грошове утримання, згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Так, Закон №1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно ч.5 ст. 116 Закону №1402-VIII за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частина 1 ст. 142 Закону №1402-VIII визначає, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-ІV, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно ч.2 ст. 142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч.1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом №1058-ІV.

Частиною п.5 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 дійшов висновку, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абз.10 пп.2.2 п.2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому, у Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 Конституційний Суд України визначив щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абз.абз.5, 6, 7 п.7 мотивувальної частини).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що позивач отримує щомісячне довічне утримання суддів відповідно до Закону №1402-VIII, та не є отримувачем пенсії на загальних умовах, тому у ГУПФ України в Одеській області, як у пенсійного органу були відсутні підстави (обов`язок) для видачі посвідчення, яке бажав отримати позивач особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).

Стосовно доводів апелянта про необхідність застосування подібних правовідносин (аналогія закону), що врегульовані Порядком №35, оскільки предмет регулювання цих відносин є схожими, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Наказом Міністерства соціальної політики України за №35 від 11 січня 2019 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів №2109-ІІІ, №1727-ІV.

Цей Порядок визначає механізм оформлення, видачі, обліку та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів №2109-ІІІ, №1727-ІV.

Посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" (далі посвідчення), є документом, що підтверджує призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства та дитині з інвалідністю відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю"; державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" (далі державна соціальна допомога) (п.2 розділу І Порядку №35).

Згідно з п.1 розділу ІІ Порядку №35 посвідчення оформлюються та видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі органи соціального захисту населення) за місцем перебування особи на обліку як одержувача державної соціальної допомоги.

Посвідчення оформлюється на ім`я особи з інвалідністю з дитинства, дитини з інвалідністю, особи, яка не має права на пенсію, особи з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу (п.2 розділу ІІ Порядку №35).

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку №35 орган соціального захисту населення видає посвідчення під підпис особи, яка його отримала, у журналі обліку посвідчень за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Передавання органом соціального захисту населення оформлених посвідчень посадовим особам уповноважених підрозділів з питань соціального захисту населення виконавчих органів рад об`єднаних територіальних громад супроводжується реєстром передавання посвідчень (далі Реєстр) згідно з додатком 2 до цього Порядку. Реєстр складається у двох примірниках, один примірник якого зберігається в органі соціального захисту населення, що передав посвідчення, другий - в уповноваженому підрозділі з питань соціального захисту населення виконавчих органів рад об`єднаних територіальних громад, що отримав посвідчення для його видачі одержувачу державної соціальної допомоги.

Згідно розділу ІІІ Порядку №35 бланки посвідчень (зразок та опис наведено в додатках 3, 4 до цього Порядку) виготовляються на підставі замовлення Міністерства соціальної політики України. Для організації приймання-передавання бланків посвідчень Міністерством соціальної політики України структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій відповідним органам соціального захисту населення згідно з наказами керівників призначаються особи, відповідальні за приймання-передавання посвідчень (далі відповідальні особи). Після отримання бланків посвідчень та підписання акта приймання-передавання, за формою згідно з додатком 5 цього Порядку, у Міністерстві соціальної політики України відповідальні особи структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій передають їх відповідним органам соціального захисту населення за актом приймання-передавання. Бланки посвідчень до їх видачі в установленому порядку зберігаються у спеціально обладнаних сейфах або металевих шафах.

Додатком 4 до Порядку №35 Опис бланка посвідчення визначено, що бланк посвідчення особи має форму книжечки розміром 134 х 100 міліметрів (у розгорнутому вигляді) у м`якій обкладинці темно-червоного кольору. На лицьовому боці обкладинки бланка посвідчення розміщено написи, виконані тисненням фольгою золотого кольору: у верхній частині посередині УКРАЇНА; нижче посередині ПОСВІДЧЕННЯ. Обкладинка скріплюється із внутрішніми аркушами вкладки двома скобами. Вкладка складається із 6 сторінок, виготовлених із захищеного паперу, на який нанесено дві захисні сітки (зеленого та синього кольорів). Текст на ній надруковано чорною фарбою. Способи захисту: застосування мікрошрифту; зазначення на першій сторінці під словом ПОСВІДЧЕННЯ серії (три великі літери) та номера (шість цифр).

Згідно додатку 3 до Порядку №35 наведено зразок бланка посвідчення, згідно якого в посвідченні зазначається інформація про те, ким його видано, а також серія.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, колегія суддів зазначає, що посвідчення особі, яка має інвалідність, за правилами Порядку №35, видається виключно на бланку, зразок та опис якого наведений в додатках 3, 4 Порядку №35, який виготовлений на замовлення Міністерства соціальної політики, та переданий органу соціального захисту населення в Порядку №35.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач, як орган ПФ України, здійснюючи публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, використовуючи повноваження з метою, з якою ці повноваження надані, позбавлений можливості застосувати у спірних правовідносинах правила Порядку №35.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини. Водночас аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Практика Верховного Суду щодо помилковості застосування суб`єктами владних повноважень аналогії закону у випадку визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування сформована, зокрема, у постановах 17 лютого 2020 року у справі № 826/1376/18 та від 14 серпня 2020 року у справі № 820/432/17.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про неможливість зобов`язання ГУПФ в Одеській області оформити та видати позивачу посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці), оскільки аналіз ч.2 ст. 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону. Відповідно, пенсійні органи не наділені законом повноваженнями щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково за загальним захворюванням, який одержує державну соціальну допомогу (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці), отже їх відмова не є протиправною.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.