Справа № 420/5953/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5953/25
УХВАЛА

27 лютого 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бездрабко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування довідки, наказу, зобов`язання вчинити певні дії позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно направлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на повторне (позачергове) проходження ВЛК;

- визнати протиправною та скасувати довідку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 21/1133 від 06.02.2025 р. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 від 07.02.2025 р. № б/н в частині призову та направлення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 ;

- скасувати наказ про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- зобов`язати уповноважену службову/посадову особу Військової частини НОМЕР_1 (командира, його заступника, тощо), виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 , в особі її командира та іншим компетентним особам, вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду по справі. В обґрунтування заяви вказує на те, що довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.12.2024 р. позивача визнано тимчасово непридатним з повторним медичним оглядом 24.05.2025 р. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_6 , а в подальшому і ІНФОРМАЦІЯ_7 проігнорували факт проходження 18.12.2024 р. позивачем медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 та вчинили в подальшому протиправні та незаконні дії відносно позивача, а саме: провели повторний медичний огляд, без згоди на те позивача за наявності діючої ВЛК. Наведене на думку представника позивача свідчить про очевидну протиправність рішень та порушення прав позивача. Наголошує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів особи, оскільки позивача може бути переміщено до іншої військової частини, в тому числі ближче до зони бойових дій, що надалі обумовить потребу звернення до суду для скасування відповідних наказів, а також збільшує шанс летальних наслідків.

При вирішенні даної заяви суддя виходить з наступного.

Частинами 1, 2 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Відповідно до положення ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 р. № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З аналізу викладених норм, вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Предметом спору у даній справі є оскарження позивачем дії посадових осіб Роздільнянського РТЦК стосовно ОСОБА_1 направлення на повторне (позачергове) проходження ВЛК, а також оскарження довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 21/1133 від 06.02.2025 р., наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 07.02.2025 р. № б/н в частині призову та направлення солдата ОСОБА_1 для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 , наказу про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Як вже зазначено вище, необхідність забезпечення позову представник позивача обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 згодом може бути переміщений до іншої військової частини. На думку представника позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, оскільки у такому разі виникне потреба звернення до суду для скасування відповідних наказів та збільшиться шанс летальних наслідків позивача.

Суддя зазначає, що посилання представника позивача по суті обґрунтовані можливістю настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому, що не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, сама лише незгода із рішеннями, діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання таких рішень, дій протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Застосування судом обраного заявником заходу забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах заявника про ймовірність порушення у майбутньому його прав та інтересів.

При цьому суддя звертає увагу на те, що у поданій заяві не наведено обставин та, відповідно, не надано доказів щодо вчинення по відношенню до позивача дій, спрямованих на переміщення його до іншої військової частини саме станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Важливо наголосити на тому, що у випадку забезпечення позову суд фактично без належних на те підстав поставить під сумнів дії чи рішення суб`єкта владних повноважень, втрутившись у його дискреційні повноваження без надання правової оцінки підставам для такого рішення, а, відтак, тимчасово вирішить майбутній спір по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі встановлених підстав для забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Положенням № 1153/2008 визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Розділом IV "Призначення на посади та звільнення з посад" Положення № 1153/2008 регламентовані питання призначання на посади, звільнення з посад, а також питання переміщення військовослужбовців по службі в межах однієї військової частини або різних військових частин, у тому числі в умовах особливого періоду та військового стану, граничні строки перебування на посадах, компетенція посадових осіб щодо видання відповідних наказів.

Так, п.110 Положення № 1153/2008 передбачено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Тобто, для здійснення переміщення/переведення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої враховуються обставини та вчиняється певний перелік дій, про який повідомляється військовослужбовця.

Суддя зауважує, що заявником не надано жодних належних і достатніх доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо його переведення до іншої військової частини, а ймовірне переведення є лише припущенням представника позивача.

Окрім того, за приписами п.10 ч.3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Суддя зазначає, що переміщення позивача до іншої військової частини є можливим виключно на підставі наказу або розпорядження командира (начальника), зупинення дії якого забороняється відповідно до п.10 ч.3 ст.151 КАС України.

Оскільки заявлені в цій справі позовні вимоги стосуються протиправності призову та направлення солдата ОСОБА_1 для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації, а позивач у якості забезпечення позову просить заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії по його переміщенню з Військової частини НОМЕР_1 в інші місця служби або до іншої військової частини, то фактично йдеться про зупинення реалізації можливих наказів щодо його переміщення до інших військових частин в умовах воєнного стану.

На підставі наведеного, суддя не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150-152, 154, 243, 248 КАС України, суддя -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.І. Бездрабко