Справа № 480/9372/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р.Справа № 480/9372/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.12.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 04.12.24 року по справі № 480/9372/24

за позовом ОСОБА_1

до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 02.10.2024 у виконавчому провадженні № 76169301: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 17.10.20 отримав постанови від 02.10.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП № 76169301, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Вважає їх протиправними, оскільки виконавче провадження відкрито на підставі заяви відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті. До заяви додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача від 06.08.2024 № 004889. На момент звернення стягувача з заявою зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_1 у судовому порядку, справа перебувала на розгляді Зарічного районного суду м. Суми.

У зв`язку з оскарженням позивачем постанови вона не підлягала примусовому виконанню. Відповідно до відомостей, зазначених у самій постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає стягненню штраф у подвійному розмірі 34000 грн., якщо у строк, встановлений ст. 307 КУпАП штраф не буде сплачений. Відповідно ж до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Лише у такому випадку, відповідно до вимог ст. 308 КУпАП постанова надсилається для примусового виконання.

На момент звернення з заявою про примусове виконання постанови стягувачу було відомо про її оскарження у судовому порядку. Крім того, інформація про це містилася на сайті Судової влади у Єдиному реєстрі судових рішень та могла бути отримана державним виконавцем.

Встановлених законом підстав для звернення до примусового виконання постанови відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області та відкриття виконавчого провадження не було.

Постанова відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області є виконавчим документом та має відповідати вимогам, встановленим у ст. 4 закону України "Про виконавче провадження". Всупереч вимогам закону постанова містить підпис посадової особи у вигляді імені та прізвища, по батькові не зазначено. Також у постанові відсутнє повне найменування стягувача та ідентифікаційний код юридичної особи. Найменування стягувача у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та про відкриття виконавчого провадження є різним. Виконавчий документ не відповідає вимогам закону, а тому державний виконавець зобов`язаний був його повернути без прийняття до виконання.

Відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень до заяви про прийняття до примусового виконання має додаватися оригінал ( дублікат) виконавчого документа. З АСВП вбачається, що відповідачем прийнято до виконання незавірену копію постанови.

Всупереч вимогам зазначеної Інструкції постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не містить мотивів її прийняття, у ній не зазначено строк і порядок оскраження постанови та набрання нею чинності.

Інші постанови, які оскаржуються, є похідним від постанови про відкриття виконавчого провадження, мають ті ж самі недоліки: відсутність мотивів їх прийняття, не зазначено строки та порядок оскарження, набрання чинності, зазначено особу стягувача, відомості про яку відсутні у виконавчому документі. Крім того, у постанові про стягнення виконавчого збору його визначено від подвійної суми штрафу, що є протиправним. Державним виконавцем визначені витрати виконавчого провадження, що не підтверджені ніякими доказами. Зокрема витрати на відправку кореспонденції поштою, папір, друк, виготовлення копій документів. Відповідно до відомостей з АСВП усі запити направлені державним виконавцем в електронній формі і зазначені ним витрати понесені не були.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що 01.10.2024 від стягувача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшла заява про примусове виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 штрафу. До заяви додано постанову від 06.08.2024. Вважає, що виконавчий документ відповідав вимогам закону, підстав для його повернення та відмови у відкритті виконавчого провадження не було. У відповідності до вимог закону 02.10.2024 державним виконавцем відкрито виконавче провадження, винесено постанови про стягнення виконавчого збору, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження та арешт коштів боржника. Просить у задоволенні вимог відмовити.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на його думку, є безпідставними твердження відповідача про те, шо постанова від 06.08.2024 № 004889 відповідала вимогам до виконавчого документа. З наведених нормативних актів вбачається, шо зазначення ідентифікаиійного коду юридичної особи та її повного найменування у виконавчому документі є обоє 'язковим. а невідповідність виконавчого документу вимогам, зазначеним у ст. 4 ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження " є підставою для його повернення без прийняття до виконання». Інші оскаржені позивачем постанови у ВП № 76169301 про стягнення виконавчого збору, накладення арешту на кошти боржника, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження е похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження та у зв`язку з протиправніспо відкриття виконавчого провадження самостійного значення не мають та також є протиправними. А тому суд першої інстанції правильно вважав необхідним скасувати постанови від 02.10.2024 у виконавчому провадженні ВП № 76169301 про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

На переконання позивача, відповідачем не доведено та не спростовано аргумент позовної заяви стосовно того, що на виконання надійшов саме оригінал виконавчого документу, а не його копія (що виключає відкриття виконавчого провадження згідно ч. 1 ст. 26 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження»).

Більш того, відповідач не заперечував в суді першої інстанції та не заперечує в апеляційній скарзі проти того, що на вказаній копії виконавчого документа неможливо також прочитати текст печатки органу, що його видав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області 06.08.2024 винесено постанову № 004889, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. (а.а. 17).

27.09.2024 Відділ державного нагляду ( контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті подав відповідачу заяву про примусове виконання постанови від 06.08.2024 № 004889 про стягнення зі ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000 грн. До заяви додано постанову № 004889 ( а.с. 15-16).

Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.10.2024відкрито виконавче провадження № 76169301 з примусового виконання постанови № 004889 про стягнення штрафу у розмірі 34000 грн. Стягувачем зазначено Державну службу України з безпеки на транспорті. Крім цього, 02.10.2024 старшим державним виконавцем у ВП № 76169301 винесено постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 3400 грн., про арешт коштів ОСОБА_1 , про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ( а.с. 22-25).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2024 № 76169301 є протиправною та підлягає скасуванню.

Інші оскаржені позивачем постанови у ВП № 76169301 про стягнення виконавчого збору, накладення арешту на кошти боржника, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження є похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження та у зв`язку з протиправністю відкриття виконавчого провадження самостійного значення не мають та також є протиправними. Суд вважає необхідним скасувати постанови від 02.10.2024 у виконавчому провадженні ВП № 76169301 про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП № 76169301 з примусового виконання постанови № 004889 від 06.08.2024 виданої Державною службою України з безпеки на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34000 гривень.

До відділу 01.10.2024 за вх. № 25588 надійшла заява від Державної служби України з безпеки на транспорті відділ державного нагляду (контролю) у Сумській області з оригіналом виконавчого документа, а саме постанови від 06.08.2024 за № 004889 щодо накладення адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_1 відповідно до інформації зазначеної в заяві стягувача, дата народження боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно статті 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 4 Закону України Про виконавче провадження, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ст. 403 КУпАП питання пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову

Щодо твердження позивача про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно пункту 5 частини 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого зборув розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, так виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 2 розділу VI Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

У постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 02.10.2024 наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме 348,15 грн.

Керуючись до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

6. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

7. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

8. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

9. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VШ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

10. Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 8 Розділу VШ Інструкції з організації примусового виконання рішень на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в національній та іноземній валютах, інші цінності, в тому числі на кошти на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону, яка регламентує особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що перебувають на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що перебувають на таких рахунках.

Відповідно до ст. 52 Закону України, яка регламентує особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що зазначений виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», не закінчився строк пред`явлення його до виконання, і він пред`явлений на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, 02.10.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника АСВП №76169301.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки виконавчий документ згідно статтей 3,4,5,11,12 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 403 КУпАП підлягає задоволенню в відкритті виконавчого провадження, отже у державного виконавця не було підстав повернути постанову стягувачу або завершувати провадження.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 року по справі № 480/9372/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 по справі № 480/9372/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 27.02.2025 року