Справа № 670/751/24
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 670/751/24
Провадження № 2-а/686/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

за участю: представника позивача Сарафіна В.Ф.,

представника відповідача Гладія В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2024 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову головного спеціаліста Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області Садловської Анжели Станіславівни, ПН МХМ 001337 від 11.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. на громадянина держави Ізраїль ОСОБА_3 за порушення частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 11 вересня 2024 року об 11:00 годині Головним спеціалістом Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Садловською Анжелою Станіславівною складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що за адресою: с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області піл час відпрацювання на території селища Віньківці спільно з працівниками правоохоронних органів було виявлено громадянина Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі даного протоколу 11 вересня 2021 року об 11:30 годині та головний спеціаліст Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Садловська А.С., розглянувши справу про адміністративні правопорушення про порушення ч. 1, 3 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012, склала постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МХМ 001337 від 11.09.2024, у якій постановила відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення накласти на ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

Позивач звертає увагу суду на те, що у матеріалах адміністративної справи будь-яких допустимих доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП, окрім самої оскаржуваної постанови, немає. Уповноваженою особою відповідача не приєднано до постанови доказів перевищення позивачем строку перебування іноземців на території України (точної дати прибуття позивача в Україну, строку безперервного перебування на території України, тривалості тимчасових поїздок за межі України, здійснених протягом даного строку тощо). У той же час відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається, на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, позивачу не було надано можливості належним чином підготуватись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зібрати та надати докази на свою користь, передбачені ст. 251 КУпАП, а також скористатись професійною правничою допомогою, оскільки розгляд цієї справи було проведено відразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення, за пів години після його виявлення, без свідків і без відеофіксації.

Окрім того, позивач був позбавлений права на послуги перекладача, права на професійну правничу допомогу та права надати детальні пояснення та докази на підтвердження обставин загрози його життю і здоров`ю в Державі Ізраїль, та перебування доньки (наявність фактичної сім`ї) на території України, оскільки українською мовою володіє на початковому рівні, а на письмі володіє лише івритом.

Зміст проведених щодо нього процесуальних та інших дій, у тому числі зміст спірного рішення та інших документів, які йому запропонували підписати, були для нього незрозумілими.

Так само для нього лишився незрозумілим зміст ст. 63 Конституції України, з якою він був ознайомлений лише формально. За таких обставин цілком не відповідає дійсності внесений уповноваженою особою відповідача у графу постанови «Пояснення особи, щодо якої складено протокол» запис: «Послуг перекладача не потребую, українську мову розумію, адвокат залучався», хоча жодних відомостей щодо залученого адвоката немає.

Загалом позивач був позбавлений права на послуги перекладача, права на професійну правничу допомогу та права надати детальні пояснення та докази на підтвердження обставин загрози його життю і здоров`ю в Державі Ізраїль, та перебування доньки (наявність фактичної сім`ї) на території України, про що лише одним реченням згадується у викладі його пояснень, наведеному в Протоколі.

Також, відповідач не встановив особу, щодо якої прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Заходи з ідентифікації та верифікації особи позивача не проводились.

Так, його прізвище в українській транскрипції вимовляється, пишеться і читається як ОСОБА_4 . Натомість, у Постанові притягнено до адміністративної відповідальності особу з прізвищем МОЛКАНДОВЕ. Це, імовірно, є буквальним прочитанням з паспорта позивача англійської транскрипції його прізвища з івриту, однак цілком не відповідає справжньому прізвищу позивача.

В описовій частині постанови невірно зазначено рік народження особи 972-й рік.

Адресою місця його проживання у Постанові вказано АДРЕСА_1 . Натомість позивач стверджує, що ніколи за цією адресою не проживав, і що йому не відомо де, в якому районі міста Київ, вулиця з такою назвою розташована. Фактичним місцем його проживання є АДРЕСА_2 .

Зазначене свідчить, що ідентифікаційні дані особи у Рішенні не відповідають його ідентифікаційним даним, тому зазначені у ньому обставини можуть стосуватись, іншої ніж позивач особи, а його вина не доведена.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що його вина є недоведеною, останньому не була забезпечена можливість реалізації позивачем своїх, передбачених законодавством, процесуальних та інших прав, належних і достатніх доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності немає, а тому постанова ПР МХМ 001337 від 11.09.2024 є протиправною і підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 21.11.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі.

Протокольною ухвалою суду від 23.01.2025 року було замінено неналежного відповідача Віньковецький сектор УДМС у Хмельницькій області на належного Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

05.02.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги, а 13.02.2025 року від представника відповідача також надійшли додаткові пояснення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч.5 ст.261 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується копією його паспорту громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданим 02.05.2016 р. Рішон-Ле-Ціон з датою закінчення строку його дії 01.05.2026 р.

Згідно ксерокопії вказаного паспорта ОСОБА_5 в`їхав на територію України 03.12.2016 року.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПР МХМ 001337, складеного 11.09.2024, вбачається, що 11.09.2024 о 11.00 за адресою: с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області під час відпрацювання на території селища Віньківці спільно з працівниками правоохоронних органів було виявлено громадянина Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування. Місце скоєння правопорушення: с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 11.09.2024 завідувачем Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Белінською В.Л. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення відносно вище зазначеного громадянина Ізраїлю та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.2 ст. 203 КУпАП до покарання у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Згідно рішення № 016516 від 11.09.2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесеного Головним спеціалістом Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Садловською А.С., затвердженого завідувачем Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Белінською В.Л. 11.09.2024 року, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїль ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати його покинути територію України до 10.10.2024 року.

Згідно ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказаному громадянину заборонено в`їзд на територію України строком на 3 роки терміном до 11.09.2027 року.

З метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїль ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ) 20-08-1972 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 10.10.2024.

Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2025 року у справі №670/795/24 в задоволенні позову ОСОБА_6 про про визнання протиправним та скасування рішення Головного спеціаліста Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Садловської Анжели Станіславівни номер 016516 від 11.09.2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовлено.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За змістом п. 9 зазначеної норми Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Підпунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Статтею 4 вищевказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав, за яких громадянин іноземної країни може легально перебувати на території України.

Невиконання іноземцями вимог вказаної статті має наслідком застосування пункту 14 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI Так, вищевказаним пунктом визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Тривале невчинення жодних дій з метою легалізації на території України, а також, тривале зволікання з виїздом за межі території України після закінчення терміну легального перебування призвели до відповідного правового наслідку, а саме, позивач в цій справі набув статус нелегального мігранта.

Відповідно до ст. 222-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. п. 33 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, та з метою забезпечення належного виконання посадовими особами Державної міграційної служби України законодавства при здійсненні провадження у справах про адміністративні правопорушення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 року №825 затверджено Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України (далі - Інструкція), яка встановлює порядок оформлення, розгляду та обліку справ про адміністративні правопорушення посадовими особами апарату Державної міграційної служби України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які мають право складати протоколи про адміністративне правопорушення, протоколи про адміністративне затримання, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Нормами ст. 222-2 КУпАП передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну (статті 200, 201, 203 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду), стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), стаття 205).

З огляду на наведене, уповноважені посадові особи при виявленні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП мають право складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 203 КУпАП характеризується саме наявністю умисної вини.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Позивач є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується копією його паспорту громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданим 02.05.2016 р. Рішон-Ле-Ціон з датою закінчення строку його дії 01.05.2026р. Згідно ксерокопії вказаного паспорта ОСОБА_2 в`їхав на територію України 03.12.2016 року, та тривалий час проживає в Україні.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, що затверджене Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Таким чином, позивачем не надано суду жодних доказів та підтвердження наявності законних підстав перебування на території України протягом 8 років, таких обставин та доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять.

Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. Окрім того, позивачем не надано доказів про наявність у нього на даний час сімейних зв`язків в Україні.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 3.8. Інструкції №825 визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа з`ясовує такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що у позивача були відсутні документи та підстави, визначені статею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за жодними посвідками чи іншими документами позивач по справі до Управління не звертався, жодних дій з метою легалізації перебування на території України не вчиняв.

З приводу посилань позивача на те, що розмовну українською мову розуміє на початковому рівні, письмовою українською мовою не володіє зовсім, та йому не було надано можливості зібрати та надати докази на свою користь, а також скористатись професійною правничою допомогою, оскільки рішення було прийнято протягом півгодини після його затримання, відразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення і Постанови про накладення адміністративного стягнення, а документи складались без перерви, без свідків, без понятих, без перекладача, без захисника і без відео фіксації, слід зазначити наступне.

Суд зауважує, що залучення перекладача до участі в розгляді адміністративної справи є правом особи, а не його обов`язком. У разі реальної потреби залучати перекладача орган міграційної служби в такому випадку зобов`язаний його забезпечити. У спірних правовідносинах позивач сам відмовився від свого права на залучення перекладача, адже зазначив, що його не потребує. Указана обставина підтверджена відповідним підписом на протоколі про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи. За таких умов Суд не вважає його право порушеним.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду: від 16.03.2023 у справі № 522/5661/22; від 27.04.2023 у справі №522/11882/22; від 0702.2023 у справі №522/7918/22.

Позивач у протоколі про адміністративне правопорушення поставив свій підпис під поясненнями, згідно яких він пояснив, що «Вчасно не залишив територію України у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю в Ізраїлі та перебуванням доньки на території України. Послуг перекладача не потребує, українську мову розуміє, адвокат залучався».

Також, особистий підпис відповідача міститься у постанові про накладення на останнього адміністративного стягнення, який підтверджує отримання ним копії оскаржуваної постанови.

Позивач не заявляв жодних клопотань про залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до відповідальності, а тому його право не було порушено.

Також слід зазначити, що оскаржувана постанова виносилось відповідачем після ідентифікації особи позивача відповідно до його паспорта громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 від 02.05.2016 р., а тому посилання на неналежну ідентифікацію його особи відповідачем, суд вважає безпідставними.

Правила транслітерації затверджені постановою КМУ від 27.01.2010 №55 «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею».

Тому суд вважає, що працівниками не порушено правил транслітерації при складанні Протоколу, що підтверджується відповідним інформацією із сайту ДМС про наявну функцію перевірки правильності написання транслітерації. Відповідно до вищевказаної функції, ім`я та прізвище з наданого паспорту іноземця для виїзду за кордон записані вірно.

Наявну помилку у році народження позивача суд розцінює як арифметичну описку, яка не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Обставини з приводу недотримання позивачем міграційного законодавства, що стали підставою для прийняття як рішення про примусове повернення, так і підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне стягнення, досліджувались судом у справі №670/795/24.

Позивачем не спростовано вчиненого ним правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП, проживання ним на території України нелегально протягом тривалого часу та не вчинення жодних дій з метою легалізації на території України, що доводить вчинений ним склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Отже, відповідачем було доведено, що ним дотримано вимоги Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом №353/271/150 при прийнятті оскаржуваного рішення та вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, ст.ст. 256, 268 КУпАП щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанову головного спеціаліста Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області Садловської Анжели Станіславівни, ПН МХМ 001337 від 11.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. на громадянина держави Ізраїль ОСОБА_3 за порушення частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 12, 19, 77, 78, 242, 243-250, 256, 268, 272, 288 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сергій Стефанишин