Справа № 520/5011/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 р.Справа № 520/5011/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/5011/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в якій просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області з відмови їй у складанні та направленні до казначейського органу подання щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна вперше;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області подання про повернення 18305 грн збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого нею згідно з квитанцією №0.0..1 від 20.10.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Квартира є житлом, яке придбано нею вперше, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під час придбання цієї квартири нею було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу згідно з квитанцією №0.0..1 в сумі 18 305,00 грн.

Зазначила про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (п.2 ч.1 ст.317 КАС України), оскільки лист відповідача від 27.12.2024 про відсутність підстав для складення подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі такої обставини як неподання позивачем документів, про які вказав суд. Відмова у складанні подання обумовлена іншим відсутністю, як зазначив відповідач, повноважень у пенсійного органу щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбавають майно вперше. Разом з тим, до матеріалів справи надано витяг з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, за яким вона є власницею лише одного об`єкту нерухомого майна - квартири за адресою : АДРЕСА_1 , за купівлю якої і було сплачено спірний збір.

Щодо відомостей, які підтверджують факт відсутності зареєстрованого права власності на житло, набутого до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2013 році (архівна складова частини Реєстру), апелянт зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що вона є особою 1999 року народження, і в силу її віку підтверджує неможливість її участі у приватизації державного житлового фонду та бути стороною правочинів купівлі нерухомого майна у цей період.

На підтвердження своїх доводів апелянт посилалась на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постановах: від 20.02.2018 у справі №819/1730/17, від 20.03.2018 у справі №819/1249/17, від 31.01.2018 у справі №819/1667/17, від 28.11.2018 у справі №813/1126/17, від 03.07.2018 у справі №819/33/17, а також на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №520/26137/21 в аналогічних, на його думку, справах.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20.10.2023, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко Вікторією Сергіївною 20.10.2023 та, зареєстрованого в реєстрі за №2461, ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1830500 грн.

Право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.10.2023 за №52199258.

При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивачкою було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу зазначеного нерухомого майна в розмірі 18305,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 20.10.2023.

20.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою з приводу повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 18305 грн.

Відповідач листом від 27.12.2023 повідомив позивачку про відсутність підстав для складення подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що наявність квитанції свідчить про те, що нотаріусом при посвідченні договору встановлено обов`язок щодо сплати збору в розмірі 18305 грн. Зазначено підстави не сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна, передбачені пунктом 15.2. Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1710). Повідомлено, що органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбавають майно вперше.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на неподання нею до пенсійного органу всіх необхідних документів, передбачених пунктом 15-2 Порядку №1740. Позивачкою не доведено дотримання процедури, визначеної Порядком №1740, ані на стадії укладання договору купівлі-продажу квартири, ані на стадії звернення до пенсійного органу з приводу повернення сплаченого збору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону №400/97-ВР встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій на виконання Закону №400/97-ВР регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740), зі змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набрала чинності 26 вересня 2020 року (далі - Постанова №866).

Згідно з п. п. 15-2, 15-3 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо, зокрема:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року) ;

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов .

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів наголошує, що аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26.09.2020 визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі в результаті приватизації.

У зв`язку з наведеним, під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» використовується як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.

Зі змісту пункту 15-2 Порядку №1740 вбачається, що з 26.09.2020 фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу 4 пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови,особа може оскаржити таке рішення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №280/9714/20.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 виконала вимоги підпункту "в" пункту 15-2 Порядку №1740 щодо подання нотаріусу відповідної заяви і документів при посвідченні договору купівлі-продажу квартири.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції № 0.0..1 АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 20.10.2023 ОСОБА_1 при посвідченні договору купівлі-продажу квартири сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 18305,00 грн (1% від вартості квартири).

Законодавець у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.

Проте, звертаючись до відповідача з відповідною заявою про повернення помилково сплачених до бюджету коштів, позивачка не додала до заяви повний пакет документів на підтвердження придбання житла вперше, в тому числі і дані про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та відомості з невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням того, що позивачка не дотрималась вимог законодавства, яке встановлює чіткий перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість відмови відповідача у формуванні подання про повернення коштів з бюджету.

З приводу посилань апелянта на те, що вона є особою 1999 року народження, що в силу її віку підтверджує неможливість її участі у приватизації державного житлового фонду та бути стороною правочинів купівлі нерухомого майна у період до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2013 році, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 №2482-ХІІ (далі - Закон №2482-ХІІ) житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону №2482-ХІІ, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

У рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 надано офіційне тлумачення ч. 5 ст. 5 Закону №2482-ХІІ, згідно з яким, зокрема, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавство про приватизацію не містить жодних обмежень з приводу участі в процесі приватизації неповнолітніх осіб.

Крім того, колегія суддів зазначає, що неповнолітній (малолітній) вік особи не позбавляє її права набути майно у власність та бути стороною такого правочину через своїх батьків (законних представників) або за їх згодою, тому зазначений довід апеляційної скарги колегія суддів розцінює критично.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконала вимоги підпункту «в» пункту 15-2 Порядку №1740. При цьому законодавець не пов`язує дату народження заявника з відсутністю в нього обов`язку надати документи, перелік яких наведений у Порядку №1740.

Колегія суддів наголошує на тому, що передбачені законодавством документи не були надані позивачкою ані підчас звернення до відповідача із заявою про повернення збору, ані до суду першої інстанції.

Через неподання позивачкою документів, визначених пунктом 15-2 Порядку №1740 у редакції Постанови №866, колегія суддів констатує невиконання ОСОБА_1 вимог, необхідних для належного розгляду її заяви про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного нерухомого майна, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача .

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивачка не позбавлена права повторно звернутися до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 18305,00 грн, виконавши вимоги п. 15-2 Порядку №1740 в редакції Постанови №866.

Щодо посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постановах: від 20.02.2018 у справі №819/1730/17, від 20.03.2018 у справі №819/1249/17, від 31.01.2018 у справі №819/1667/17, від 28.11.2018 у справі №813/1126/17, від 03.07.2018 у справі №819/33/17, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.

Так, висновки, викладені у постановах Верховного Суду стосуються застосування норм Порядку №1740 у редакції, чинній до 26.09.2020, у той час як при віришенні спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Порядку №1740 у новій редакції, зокрема Постанови №866.

За таких обставин, вказані висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи.

Посилання апелянта на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №520/26137/21 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, а в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує виключно висновки щодо застосування норм права, які викладені виключно у постановах Верховного Суду.

Посилання апелянта на те, що в лист відповідача від 27.12.2023 про відсутність підстав для складення подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі таку підставу відмови, як неподання документів, про які зазначив у своєму рішенні суд, спростовується змістом цього листа, в якому процитовано норму пункту 15.2 Порядку №1740, яка містить підстави для звільнення від сплати цього збору та перелік документів, які підтверджують ці підстави.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги з огляду на її необґрунтованість.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року по справі №520/5011/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 27.02.2025.