Справа № 300/8602/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2025 р. справа № 300/8602/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гарнізоної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Сагайдак Володимир Васильович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Гарнізоної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову, оформлену довідкою військово-лікарської комісії № 12/2 щодо проведеного 17.10.2024 медичного огляду Гарнізованою військово-лікарською комісією № 2 військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з листопада 2023 року проходить військову службу за мобілізацією. У зв`язку із отримання поранення під час виконання бойового завдання, відповідач 17.10.2024 здійснив огляд з метою визначення придатності до військової служби та встановлення причинного зв`язку між наявними захворюваннями та проходженням військової служби. Позивач вказує, що Гарнізоної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 не було проведено належного медичного огляду, внаслідок чого, визнано придатним до військової служби на підставі статті 64в графи ІІ Розкладу хвороб та винесено оскаржувану довідку військово-лікарської комісії № 12/2 щодо проведеного медичного огляду. Позивач не погоджується з результатами та висновками обстеження та медичного огляду, оскільки вважає, що зазначений у довідці висновок про визнання його придатним до військової служби є протиправним, сформованим без проведення належного медичного огляду та обстеження, а також необґрунтованим.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.29).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.33).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.12.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що ВЛК правомірно прийнято рішення щодо придатності позивача до військової служби згідно встановлених діагнозів. Зазначено, що ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Окрім того, звернуто увагу, що суди не наділені повноваженнями надання оцінки діагнозам та медичним показникам. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.36-54).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 17.10.2024 № 12/2 старший сержант ОСОБА_1 , пройшов медичний огляд у військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 . Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 64в графи II Розкладу хвороб, придатний до військової служби. Довідка підписана головою комісії та секретарем ВЛК (а.с.19).
Вважаючи протиправним рішення щодо придатності до військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.
Відповідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).
Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із частинами 6, 13, 14 статті 2 Закону № 2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
На виконання частини 10 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом Міністра оборони України затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008 (далі - Положення).
У пункті 1.1 глави 1 розділу І Положення, зазначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу I Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Згідно пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.
У пункті 1.2. глави 1 розділу ІІ Положення № 402 зазначено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Пунктом 20.2 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "Придатний", "Непридатний", "Потребує", "Тимчасово непридатний".
Постанова про ступінь придатності до військової служби - це загальний висновок ВЛК, зроблений на підставі вивчення та оцінки всього стану здоров`я і фізичного розвитку особи, на момент огляду.

Відповідно до пункту 3.2 Положення № 402, кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.

Таким чином, відповідно до пункту 3.2 підпункту 2.2, Положення, для прийняття рішення військово-лікарською комісією про придатність чи не придатність військовозобов`язаного до військової служби, обов`язковою умовою є його огляд хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом. Решти лікарів, лише у разі необхідності за медичними показниками.

Тобто, лише вказані органи мають повноваження на визначення ступеня захворювання особи. У свою чергу, суд не може підміняти орган у виконані його дискреційних повноважень.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року по справі № 815/5707/16.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.10.2024 військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_1 складено довідку № 12/2 про проведення медичного огляду військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 , згідно якої останнього визнано придатним до військової служби.

Як встановлено, судом з медичної документації, старший сержант ОСОБА_1 під час проходження медичного огляду військово-лікарською комісією оглянутий відповідними лікарями-спеціалістами.

Тобто, довідка ВЛК від 17.10.2024 № 12/2 відповідає вимогам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Зокрема, у вказаній довідці, зазначено, що проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 « 10» жовтня 2024 року. Діагноз (включаючи код, згідно чинного НК 025) та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Остеохондроз, спондилоартроз хребта, грижа міжхребцевого диску LS-S1, протрузія міжхребцевого диску L4-L5, ретролістез L5 хребця першого ступеня, гемангіома тіла L2 хребця, грижа міжхребцевого диску Th9-Th10, протрузія дисків СЗ-С4, CS-C6, C7-Thl з незначним порушенням функції хребта (M42.10, G54.4). Мікронефролітіаз (N20.9). Двобічний тубоотит (H68.1). Двобічна змішана приглухуватість легкої степеню з порогом слуху 22дБ справа, 25дБ зліва (H90.6). Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

На підставі статі 64в графи II Розкладу хвороб позивач визнаний придатним до військової служби.

Так, статтею 64-в графи II Розкладу хвороб визначено, що хвороби хребта (дорсопатії) та їх наслідки М40-М54 (кіфоз і лордоз, сколіоз, остеохондроз хребта, спондилоліз, спондилолістез, ураження міжхребцевих дисків, інші дорсопатії). Виключено: анкілозуючий спондилоартрит М45 (включено до статті 60) з незначними порушеннями функцій - Придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

Позивач вважає протиправним рішення військово-лікарської комісії № 12/2 від 17.10.2024, покликаючись на недотримання відповідачем порядку проведення медичного огляду, зокрема, без врахування його стану здоров`я.

Однак, суд вказує, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд, в межах розгляду справи, не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний або непридатний до військової служби.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Також згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

У цьому випадку, позивачем оскаржуються рішення ВЛК саме з незгодою визначення його медичного діагнозу, та не врахування ВЛК медичних даних, які на думку позивача повинні бути враховані.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд позбавлений можливості надати оцінку медичному діагнозу, оскільки це питання спеціальної компетенції, а не питання права.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, від 09.12.1994, справа "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91; від 21.01.1999, справа "Гарсія Руїз проти Іспанії") - Суд нагадав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки позивач у позовній заяві не вказує на конкретні факти порушення процедури під час проходження ним ВЛК, а акцентує увагу саме на незгоді з медичним діагнозом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд звертає увагу також й на наступне.

Як вказувалося вище, пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Пунктом 2.5.4. Штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.

Відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.

До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія, ВЛК регіону.

Відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 "Про затвердження адміністративно- територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення".

Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.

Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

Відповідно до пункту 2.4.10 п. 2.4 глави 2 розділу II Положення № 402, Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення № 402, до позаштатних постійно діючих ВЛК належать, зокрема ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, згідно абзацу 2 пункту 72 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, у разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд враховує, що відповідач - військова частина НОМЕР_1 є позаштатною військово-лікарською комісією, якій відповідно до Положення не надано право приймати рішення про проведення повторного чи контрольного медичного огляду. Повторний чи контрольний медичний огляд позивача можливий за наявності рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд Штатної ВЛК з урахуванням усіх наданих позивачем документів.

Водночас, доказів звернення позивачем до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду висновку відповідача та використання свого права на проведення повторного медичного огляду щодо придатності до військової служби суду не надано.

Однак, суд вважає необхідним зазначити, що відсутність звернень позивача із заявами про повторне проходження медичного обстеження, необхідність додаткового лікування або скарг на незадовільний стан здоров`я не позбавляє його права оскаржити рішення ВЛК у судовому порядку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються висновки за результатами медичного огляду, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності такого висновку виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку щодо стану здоров`я лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, зокрема на підставі Положення № 402.

Отже, суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово - лікарської комісії.

Суди перевіряють висновок лише в межах дотримання процедури його прийняття, зокрема на підставі Положення № 402.

Підсумовуючи суд констатує, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі розгляду суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний до військової служби.

Суд наголошує, що позивачем самостійно не обґрунтовано належними та допустимими доказами, з яких саме підстав висновки відповідача, що викладені у висновку ВЛК щодо відповідності його діагнозу критеріям для встановлення придатності до військової служби є хибними, а судом, з огляду на матеріали справи, не встановлено підстав, щоб прийти до переконання про те, що ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби є такою, що визначена невірно.

Окрім того, форма довідки військово-лікарської комісії затверджена додатком 4 до Положення № 402.

Довідка Військово-лікарської комісії при Військовій частині НОМЕР_1 від 17.10.2024 за №12/2 складена відповідно до вимог Положення №402. Така містить всіх необхідні реквізити, зокрема, кутовий штамп, особисті дані позивача, діагноз, висновок ВЛК з покликанням на відповідні статті Розкладу хвороб, ініціали та підписи ТВО голови ВЛК та секретаря ВЛК, місцезнаходження ВЛК та гербову печатку.

З огляду на вказане, суд приходить висновку, що довідка Військово-лікарської комісії при Військовій частині НОМЕР_1 від 17.10.2024 за № 12/2, відповідає вимогам Положення № 402 та складена у відповідності до додатку 4.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, які закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд не перебирає на себе повноваження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення діагнозів та прийняття висновків щодо придатності/непридатності до проходження військової служби.

Оскаржуване ОСОБА_1 рішення Військово-лікарської комісії при Військовій частині НОМЕР_1 оформлене у формі довідки ВЛК від 17.10.2024 за № 12/2 прийняте за встановлених обставин та без порушення вимог законодавства, а, отже, таке рішення є правомірним.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідності відмови у задоволення позовних вимог.

Внаслідок висновку суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Гарнізона військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.