Справа № 120/8678/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 лютого 2025 р. Справа № 120/8678/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що у зв`язку з наявністю необхідного стажу роботи він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 28.06.2024 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 08.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник ГУ ПФУ у Вінницькій області надіслав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскаржуване рішення приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, відтак ГУ ПФУ у Вінницькій області не є суб`єктом прийняття рішення та відповідно є неналежним відповідачем у справі. Водночас представник зазначає, що ГУ ПФУ у Київській області рішенням від 28.06.2024 №39 правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії,

Представник ГУ ПФУ у Київській області надіслав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що згідно з наданими позивачем документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, його пільговий стаж становить 4 роки 1 місяць 9 днів, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за довідкою від 19.07.2021 №7, оскільки посада зазначена в довідці не відповідає посаді відповідно до записів трудової книжки та в наданій довідці відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21.06.2024 позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заява про призначення пенсії, за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням №39 від 28.06.2024 ГУ ПФУ у Київській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу.

Зокрема, у рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 32 роки 10 місяців 23 дні, пільговий стаж становить 4 роки 1 місяць 9 днів. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи за довідкою від 19.07.2021 №7 з 01.09.2003 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006, оскільки посада зазначена в довідці не відповідає посаді відповідно до записів трудової книжки та в наданій довідці відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі ? Закон України № 1058-IV).

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 цього Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці писком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається тоді, коли відсутні умови для призначення пенсії за віком на загальних підставах. Тому особі, яка має право на пенсію за віком не може бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, оскільки пенсія за віком і пенсія за віком на пільгових умовах є пенсіями одного й того ж виду, з тією лише різницею, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається у випадку відсутності у особи права на призначення пенсії за віком на загальних умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в справі № 752/18396/16-а, та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

За змістом пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що 21.06.2024 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пільгової пенсії.

Серед інших документів до своєї заяви позивач додав трудову книжку серії НОМЕР_1 від 13.02.1990 з метою підтвердження пільгового стажу.

З вказаної трудової книжки видно, що вона містить записи про наступну трудову діяльність позивача, зокрема:

- з 01.03.1993 по 31.07.1993 - навчався у Вінницькому навчально-виробничому кооперативі;

- 02.08.1993 прийнято слюсарем-монтажником першого розряду в Липовецьку СПМК-73 згідно з наказом №23-к від 02.08.1993 року;

- 01.09.1993 переведено газоелектрозварником четвертого розряду в Липовецькій СПМК-73 згідно з наказом №33а-к від 01.09.1993 року;

- 24.04.2002 в Липовецькій СПМК-73 проведено атестацію робочого місця згідно з наказом №11 від 24.04.2002 року;

- 15.09.2003 звільнено з роботи в Липовецькій СПМК-73 за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України року згідно з наказом №6-к від 15.09.2003 року;

- 09.08.2005 прийнято газоелектрозварювальником 4 розряду в СПМК-73 згідно з наказом № 3-к від 09.08.2005 року;

- 07.11.2006 звільнено з роботи в Липовецькій СПМК-73 за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України згідно з наказом №10 від 07.11.2006 року.

Водночас, як встановлено судом, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідач не здійснив належного аналізу записів у його трудовій книжці, що призвело до необґрунтованої відмови у зарахуванні певних періодів трудової діяльності до пільгового стажу.

Так, трудова книжка позивача, як основний документ про трудову діяльність, містить усі необхідні записи про періоди роботи, підтверджені відповідними наказами про прийняття та звільнення, а також дані щодо виконання ним підземних робіт на провідних професіях, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Натомість відповідач обґрунтовано не пояснює, чому вказані відомості з трудової книжки не можуть бути враховані для зарахування відповідного стажу роботи до пільгового.

Відсутність повного та всебічного аналізу цих відомостей з боку відповідача є порушенням принципів об`єктивного розгляду та свідчить про неправомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач поверхнево підійшов до розгляду заяви позивача, не вжив усіх можливих заходів для перевірки питання про наявність у позивача необхідного пільгового стажу роботи та з формальних причин не зарахував до такого стажу періоди роботи з 01.09.1993 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006, які зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 13.02.1990.

Крім того, варто звернути увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №240/6263/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а. При цьому Верховний суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21- 519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відповідно до частина 5статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджено постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (далі - Порядок №22-1), відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

При цьому, записами у трудовій книжці та довідкою від 19.07.2021 № 7 підтверджено, що позивач у періоди з 01.09.1993 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006 виконував зварювальні роботи за професією (посадою) електрогазозварник, що передбачена Списком №2.

Тому, суд приходить до висновку про те, що періоди з 01.09.1993 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006 та підлягають зарахуванню позивачу до пільгового стажу.

Щодо доводів відповідачів, що у довідці від 19.07.2021 № 7 відсутній підпис начальника відділу кадрів та головного бухгалтера, а також те, що посада зазначена в довідці не відповідає посаді відповідно до записів трудової книжки, суд зазначає таке.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Проте, відповідачем не надано жодних документів, підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів.

За приписами абзаців другого - четвертого п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Водночас, суд не надає оцінку рішенню ГУ ПФУ у Київській області від 28.06.2024 в частині не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.03.1993 по 31.07.1993 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.02.1990, оскільки позивач в цій частині рішення не оскаржує.

За встановлених обставин рішення ГУ ПФУ у Київській області від 28.06.2024 №39 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Поряд із цим, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи з 01.09.1993 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006, а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 21.06.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 39 від 28.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.09.1993 по 15.09.2003 та з 09.08.2005 по 07.11.2006 та повторно розглянути його заяву від 21.06.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна