Справа № 340/9087/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/9087/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року (суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Соколівської сільської ради від 27 січня 2022 щодо затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0260 для ведення особистого селянського господарства площею 1,000 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області;

зобов`язати Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з кадастровим номером :02:000:0260 для ведення особистого селянського господарства площею 1,000 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем неодноразово подавались до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства. 14.02.2022 позивач в третє звернувся до Соколівської сільської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства, в якому повністю виклав норми законів за якими Соколівська сільська рада зобов`язана прийняти рішення, або про затвердження наданого мною проекту або про відмову у затверджені. Дане клопотання залишилось не розглянутим і до цього часу, що є грубим порушенням норм діючого законодавства, та фактично встановлює бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 17 грудня 2021 року.

Зобов`язано Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою стосовно відведення у власність земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :02:000:0260 від 17 грудня 2021 року по завершенню дії воєнного стану чи внесенням змін до приписів підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі № 340/9087/23, суд зобов`язав сільську раду розглянути заяву від 17 грудня 2021 року про затвердження проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0260 після закінчення воєнного стану. 26 жовтня 2023 року Соколівська сільська рада отримала позовну заяву громадянина ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язати вчинити дії. В описовій та прохальній частині позовної заяви, позивач ґрунтує свої позовні вимоги та доводи щодо розгляду заяви (клопотання) від 14 лютого 2022 року та визнання протиправною бездіяльність Відповідача починаючи з 27 січня 2022 року (дата прийняття рішення Соколівської сільської ради № 2313 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання»), що є предметом та підставою спору. Кіровоградським окружним адміністративним судом прийнято рішення щодо протиправної бездіяльності Соколівської сільської ради починаючи з 17 грудня 2021 року, тобто змінивши предмет та підстави судового спору, не надавши роз`яснення в рішенні суду. Відповідно до статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Такі наміри позивач має викласти в заяві, яка повинна відповідати вимогам, які встановлені Кодексом для позовних заяв. Також слід зауважити, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду, а предмет позову - це матеріально- правові вимоги позивача до відповідача. Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Відтак, змінюючи одночасно предмет і підставу, позивач фактично оформлює новий позов, який повинен вже розглядатись в іншому провадженні. З огляду на вище викладене, можна зробити висновок, що судом першої інстанції змінено предмет та підставу адміністративного спору, що суперечить чинному законодавству. Також, позивачем не було подано письмову заяву про зміну предмету або підстав позову, що є обов`язковою умовою, яка передбачена статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі відсутня ухвала суду про прийняття чи відхилення клопотання позивача та відсутні пояснення або заперечення Відповідача щодо зміни предмета або підстав позовної заяви, що порушує права сільської ради. Щодо розгляду сільською радою заяви громадянина ОСОБА_1 від 17 грудня 2021 року про затвердження проекту землеустрою, яка неодноразово зазначена в рішенні суду першої інстанції. Відповідно до описової частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/9087/23 від 05 квітня 2024 року зазначено, що 17 грудня 2021 року Позивачем було подано до сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1 га за кадастровим номером :02:000:0260. В резолютивній частині вище вказаного рішення, суд визнав протиправною бездіяльність сільської ради щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою від 17 грудня 2021 року. Вивчивши клопотання (заяву) громадянина ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за кадастровим номером :02:000:0260 (про яку йдеться мова в рішенні суду), Відповідачем було встановлено, що заява позивача підписана 16 грудня 2021 року, а отримана сільською радою 17 грудня 2021 року про що поставлена відповідна відмітка. Тому, з огляду на вище викладене Соколівській сільській раді не зрозуміло про яку саме заяву від 17 грудня 2021 року йдеться мова в рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду та чому вище зазначена заява не подана позивачем, як доказ до суду першої інстанції. Також, прошу суд звернути увагу, що саме на підставі заяви позивача від 17 грудня 2021 року винесено рішення суду, але відповідач з нею не був ознайомлений, не розглядав та не отримував. З цього можна зробити висновок, що суд першої інстанції виніс рішення на підставі заяви (доказу), якого не має в матеріалах справи та не використовувався ні позивачем, ні відповідачем в своїх доводах та в прохальній частині позовної заяви. Також, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що позов подано до суду 31 жовтня 2023 року, а строк звернення до суду закінчується протягом 6-ти місяців з дня вирішення заяви по суті, тому позивач не пропустив строк звернення до суду, з цим твердженням сільська рада не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до поданих Соколівською сільською радою доказів, відповідачем прийнято рішення, яке оспорюється, 27 січня 2022 року № 2313 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання», а позовна заява про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії підписана 26 жовтня 2023 року, а не 31 жовтня 2023 року, як зазначено в рішенні суду. На підставі вище викладеного, можна зробити висновок, що строк подачі позовної заяви (скарги) про скасування рішення Соколівської сільської ради від 27 січня 2022 року № 2313 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання» починається саме з 27 січня 2022 року та закінчується 27 січня 2023 року (1 рік згідно статті 17 Закону України «Про звернення громадян»). Оскільки, позовна заява громадянина ОСОБА_1 підписана 26 жовтня 2023 року, можна вважати, що термін для оскарження рішення сільської ради пропущений.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що втравні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Соколівської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо і відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого і сільського господарства орієнтовної площею 1 га., на території Соколівської сільської ради, і Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту.

27 травня 2021 року Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської і області прийняла рішення № 892 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою і щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства».

Позивач звернувся до сільської ради з заявою (клопотанням) від 16 грудня 2021 року про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) громадянину ОСОБА_1 загальною площею - 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦП3.01.03).

Постійна комісія з питань планування території, будівництва, благоустрою, земельних відносин та охорони природи Соколівської сільської ради здійснила попередній розгляд клопотання позивача та підготовленого його на розгляд сесії (стаття 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Соколівською сільською радою прийнято рішення від 21 грудня 2021 року № 1970 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання», у зв`язку з невідповідністю схеми розміщення земельної ділянки, яка визначена відповідачем в рішенні Соколівської сільської ради від 27 травня 2021 року № 892 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 » та проектом землеустрою, що був наданий позивачем на затвердження.

18 січня 2022 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постійна комісія розглянула клопотання позивача, Соколівською сільською радою прийнято рішення від 27 січня 2022 року № 2313 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання».

14 лютого 2022 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Відповідача з заявою (клопотанням) щодо затвердження проекту землеустрою.

За результатами зазначеної заяви рішення не прийнято.

Водночас, Соколівська сільська рада повідомила громадянина ОСОБА_1 листом від 10 червня 2022 року № 02-41/582, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, клопотання щодо затвердження проекту землеустрою будуть розглянуті Соколівською сільською радою після скасування воєнного стану.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За змістом ч.1 2 ст. 78 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За правилами ч.1ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування.

У ч.6 вказаної статті зазначено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

За приписами ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною 8 ст.118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 1 ЗК України.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (далі Закон №858-IV) встановлено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону №858-IV закріплено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

За змістом ч. ч. 9, 11 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми ст.118 ЗК України не містять.

При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 01.02.2021 у справі №560/1282/19, від 16.09.2021 у справі №260/18/19, від 10.06.2021 у справі № 240/4964/18, від 07.04.2021 у справі №540/2813/19, від 10.03.2021 у справі №240/82/19, від 04.03.2021 у справі № П/811/968/18, від 15.06.2021 у справі №818/1905/17 та від 29.11.2021 у справі №480/1910/19, від 19.07.2023 у справі №440/4187/19, від 27.02.2023 у справі №280/4963/18, від 23.06.2023 у справі №160/6214/21, від 22.03.2023 у справі №280/4962/18 та від 30.03.2023 у справі №810/2788/16.

Отже передумовою для прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є наявність погодженого визначеними ст. 186-1 ЗК України органами проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем повністю дотримано регламентовану законодавством процедуру виготовлення та погодження проекту землеустрою.

Жодних зауважень у відповідних органів до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під час його погодження не виникало.

Тобто, позивач обґрунтовано розраховував на позитивне рішення у питанні передачі земельної ділянки у власність з огляду на дотримання ним визначеної законодавством процедури.

На підставі поданих позивачем документів, позивач звернувся до сільської ради з заявою (клопотанням) від 16 грудня 2021 року про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) громадянину ОСОБА_1 загальною площею - 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦП3.01.03).

Постійна комісія з питань планування території, будівництва, благоустрою, земельних відносин та охорони природи Соколівської сільської ради здійснила попередній розгляд клопотання позивача та підготовленого його на розгляд сесії (стаття 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Соколівською сільською радою прийнято рішення від 21 грудня 2021 року № 1970 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання», у зв`язку з невідповідністю схеми розміщення земельної ділянки, яка визначена відповідачем в рішенні Соколівської сільської ради від 27 травня 2021 року № 892 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 » та проектом землеустрою, що був наданий позивачем на затвердження.

18 січня 2022 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постійна комісія розглянула клопотання позивача, Соколівською сільською радою прийнято рішення від 27 січня 2022 року № 2313 «Про відкладення заяви громадянина ОСОБА_1 на доопрацювання».

14 лютого 2022 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Відповідача з заявою (клопотанням) щодо затвердження проекту землеустрою.

За результатами зазначеної заяви рішення не прийнято.

Водночас, Соколівська сільська рада повідомила громадянина ОСОБА_1 листом від 10 червня 2022 року № 02-41/582, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, клопотання щодо затвердження проекту землеустрою будуть розглянуті Соколівською сільською радою після скасування воєнного стану.

У відповідності до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-IX (далі Закон № 2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України. Так, Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 7 квітня 2022 року.

З огляду на зміни, які внесені до ЗК України Законом № 2145-IX, із 7 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

При цьому колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відтак, не прийнявши у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду заяви позивача, відповідач порушив процедуру розгляду такої, визначену ч. ч. 9, 11 ст. 118 ЗК України.

Колегія суддів не заперечує тієї обставини, що відповідач не вправі діяти всупереч приписам пп. 5 п. 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України, якими до припинення воєнного стану встановлено заборону на передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності.

Поряд з цим, ні Законом №2145-ІХ, іншими Законами не вносилось змін до існуючого, законодавчо встановленого порядку розгляду та вирішення поставлених перед міською радою питань в межах її компетенції, як і не обмежено повноваження міської ради в регулюванні земельних відносин.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням порушення реалізації повноважень.

Також за правовою позицією, висловленою у рішенні Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі 806/2208/17 відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, відсутність належним чином оформленого рішення відповідача як органу місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви позивача, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, зважаючи на те, що Соколівська сільська рада порушила визначену законодавством процедуру розгляду заяв позивача від 16.12.2021, 18.01.2022 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як за клопотанням від 14.02.2022 рішення взагалі не приймалось, в даному випадку має місце бездіяльність, яка є протиправною.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 05 березня 2024 року у справі № 160/7801/22.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо покликання скаржника на пропуск позивач строку звернення до суду, то таке на увагу не заслуговує, враховуючи те, що відповідачем порушено визначену законодавством процедуру розгляду заяв позивача від 16.12.2021, 18.01.2022 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за клопотанням від 14.02.2022 рішення взагалі не приймалось, а отже має місце протиправна триваюча бездіяльність, відтак, немає дати, від якої слід відштовхуватися при обрахунку такого строку.

Щодо покликання скаржника на те, що судом першої інстанції змінено предмет та підставу адміністративного спору, що суперечить чинному законодавству, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з пунктами 3, 6 частини третьої цієї статті учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, а також користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, процесуальним законом позивачу як ініціатору судового процесу надано широке коло процесуальних прав, у тому числі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити свої інтереси.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Необхідно зауважити, що предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних відносин.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі №826/19197/16 Верховний Суд підкреслив, що зміна предмета позову або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 травня 2024 року у справі № 580/9034/23.

Як свідчать обставини цієї справи, позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо визнання протиправною бездіяльність Соколівської сільської ради від 27 січня 2022 щодо затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0260 для ведення особистого селянського господарства площею 1,000 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та зобов`язання Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з кадастровим номером :02:000:0260 для ведення особистого селянського господарства площею 1,000 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Водночас, судом першої інстанції визнано протиправною бездіяльність Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 17 грудня 2021 року та зобов`язано Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою стосовно відведення у власність земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :02:000:0260 від 17 грудня 2021 року по завершенню дії воєнного стану чи внесенням змін до приписів підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що вивчивши клопотання (заяву) громадянина ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за кадастровим номером :02:000:0260 відповідачем було встановлено, що заява позивача підписана 16 грудня 2021 року, а отримана сільською радою 17 грудня 2021 року про що поставлена відповідна відмітка.

Втім, задоволення судом першої інстанції позовних із визначенням дати заяви позивача 17 грудня 2021 року не є зміною предмету та підстав позову, оскільки не стосується зміни характеристик заявлених позивачем позовних вимог.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими, адже відповідачем самостійно зазначено, що заява позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за кадастровим номером :02:000:0260 підписана 16 грудня 2021 року, отримана та зареєстрована сільською радою 17 грудня 2021 року.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування судового рішення.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко