Справа № 340/2705/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/2705/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року (суддя 1-ї інстанції Казанчук Г.П.) в адміністративній справі №340/2705/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги а також зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 ОСОБА_1 , через представника адвоката Петренко К.О., звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Кіровоградській області в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-627-52У від 26 листопада 2019 року на суму 26539,26 грн та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Кіровоградській області вчинити дії щодо коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом виключення відомостей про заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) у розмірі 37788,74грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність у зв`язку з відбуванням покарання за вчинення кримінального злочину. При цьому до матеріалів справи долучена копія вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2016 року, ухвала Кіровського районного суду від 15.02.2017 року у справі №404/4595/16-к; ухвала Ленінського районного суду у м.Кіровограді від 25.10.2017 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеження волі на 10 місяців за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2016 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Кіровоградській області №Ф-627-52У від 26 листопада 2019 року в частині визначення недоїмки в розмірі 13412,60 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Кіровоградській області виключити з інтегрованої картки платника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховану за 2017 рік, за 2018 року, 2019 року на суму 13412,60грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано належним чином доводів відповідача про те, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець, та не зважаючи на нездійснення господарської діяльності та неотримання ним доходів, не позбавляє обов`язку визначеного нормами Закону №2464 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період.

Позивач, представник позивача, не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 17.04.1997 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 22.08.2023 року припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням номер запису 001024110 (а.с.67-68).

Зважаючи на інтегровану картку платника єдиного соціального внеску позивача встановлено, що станом на 31.12.2023 року недоїмка із сплати єдиного соціального внеску становила 37788,74 грн (а.с.41-44).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2019 року №Ф627-52У на суму єдиного соціального внеску 26539,26 грн (надалі - спірне рішення, а.с.10).

Позивач не погоджуючись з правомірністю рішення податкового органу, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нарахування відповідачем єдиного внеску у спірному рішенні за періоди, коли позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та відповідно сплачувати за такий період єдиний внесок, за 2017 рік - 8448, 2018 року - 4122,60 (4095,30 + 27,30) та 2019 рік - 842грн є протиправним, а тому спірне рішення в частини нарахування 13412,60 належить скасувати. Водночас, суд дійшов висновку, що нарахування єдиного внеску за період, коли позивач не був обмежений у здійсненні підприємницької діяльності на загальну суму 12412,60грн здійснено на підставі та у межах законодавства, що регулювало вказані правовідносини. З цих підстав суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту у тому числі шляхом зобов`язання відповідача виключити з ІКП позивача недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховану за 2017 рік, за І, ІІ, ІІІ, ІУ квартали 2018 року, ІІІ квартали 2019 року, усього на суму 13412,60 грн., яка скасована судом. У задоволенні позовної вимоги позивача про скасування рішень ГУ ДПС у Кіровоградській області про нарахування єдиного внеску в сумі 21030,90грн судом відмовлено, оскільки відповідач таких рішень щодо позивача не приймав.

Так позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції не надає оцінку доводам суду першої інстанції в цій частині, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464- VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, зазначені положення у редакції, яка діяла до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.

Надалі ж, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

В частині сьомій статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Таким чином, єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як свідчать встановлені обставини справи позивач був зареєстрованим як фізична особа - підприємець у період з 17.04.1997 року по 22.08.2023 року. Сума недоїмки за спірним рішенням, визначена станом на 26.10.2019 року.

Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.

Вироком Кіровського районного суду від 25.10.2016 року ОСОБА_1 засуджений до трьох років позбавлення волі, строк покарання рахувати з 12.10.2015 року (а.с.12-15).

Згідно довідки про звільнення ОСОБА_1 звільнений 02.06.2018 року (а.с.65).

Вироком Кіровського районного суду від 29.01.2021 року ОСОБА_1 засуджений до чотирьох років позбавлення волі, строк покарання рахувати з 02.12.2019 року (а.с.12-15).

Отже, є правильними висновки суду першої інстанції, що у період з 12.10.2015 по 02.06.2018 та з 02.12.2019 позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Більш того, за вказаний період за позивача частково сплачений єдиний внесок (а.с.59).

За 2017 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 8448 грн, проте позивач відбував кримінальне покарання, а тому був дійсно позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, а отже спірне рішення в частині нарахування 8448грн слід скасувати як протиправне.

За 2018 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 9828,72 грн = 2457,18 х 4 (819,06 х 12 місяців). Згідно даних ОК-5, за позивача був сплачений єдиний соціальний внесок за період січень-травень, отже, є правильними висновки суду, що нарахування ЄСВ за п`ять місяців в розмірі 4095,30 є протиправним.

Також згідно довідки про звільнення з місць позбавлення/обмеження волі, позивач звільнений 02.06.2018 року, тобто по день звільнення, позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність, а тому за червень 2018 року суму ЄСВ має складати 27,30 (819,06/30 х 1) позивач не мав об`єктивної можливості сплатити. Таким чином, нарахування єдиного внеску за 2018 рік в сумі 4122,60 (4095,30 + 27,30) є протиправним.

За три квартали 2019 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 8262,54грн. (918,06 х 9 місяців). Згідно даних ОК-5, за позивача був сплачений єдиний соціальний внесок тільки за березень 2019 року в сумі 842 грн, при цьому вказана сума є меншою ніж мінімальна сума ЄСВ (918,06), а тому за березень 2019 слід було зменшити нараховану суму ЄСВ.

Згідно вироку Кіровського районного суду від 29.01.2021 року зазначено про те, що ОСОБА_2 був затриманий 02.12.2019 року, тобто протягом трьох кварталів 2019 року позивач був зобов`язаний сплачувати ЄСВ, а отже саме нарахування ЄСВ за 2019 рік в сумі 842грн є протиправним.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення в частини нарахування 13412,60грн (за 2017 рік - 8448, 2018 року - 4122,60 (4095,30 + 27,30) та 2019 рік - 842 грн) належить скасувати.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання податковий орган здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача, слід зазначити наступне.

За визначенням пункту 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю.

Відповідно до положень пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Слід зазначити, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відомості, внесені податковим органом до баз даних, є податковою інформацією, що повинна відповідати принципу достовірності та відображати дійсний стан розрахунків платника з бюджетом.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача виключити з ІКП позивача недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховану за 2017 рік, за І, ІІ, ІІІ, ІУ квартали 2018 року, ІІІ квартали 2019 року, усього на суму 13412,60 грн, в частині задоволених позовних вимог про скасування вимоги.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №340/2705/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак