Справа № 380/20398/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 рокусправа № 380/20398/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 , які виразились у забороні перетину державного кордону України громадянину ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 08.09.2024 року, винесене заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 про відмову ОСОБА_1 , в перетині державного кордону України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при перетині кордону 8 вересня 2024 року прибув до пункту пропуску Державної прикордонної служби України для перетину кордону на виїзд з України. Зазначив, що позивач супроводжував свою дружину, ОСОБА_3 на лікування, оскільки дружина внаслідок психічних захворювань потребувала постійного догляду, нагляду та не могла самостійно перетнути кордон та доїхати до лікарні. Стверджує, що будь-які інші родичі у дружини позивача, які б могли допомогти їй у перетині кордону відсутні. Таким чином, осіб, які б допомогли ОСОБА_3 добратися до медичного закладу немає. Тобто, найближчою особою, яка здійснює догляд за хворою ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_1 . Вказав, що відповідно до внесених даних у військовий квиток серії НОМЕР_2 від 27 червня 2023 року, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» п.п. «г», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, ОСОБА_1 звільнений (демобілізований) в запас. Вважає, що у зв`язку з вищезазначеним, у позивача наявні законні підстави для перетину кордону. Заборона ОСОБА_1 на перетин кордону у зв`язку з супроводом дружини на лікування є грубим порушенням прав, зокрема ОСОБА_3 на отримання якісного лікування. Крім того стверджує, що рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) від 08 вересня 2024 року не містить посилання на жодну із підстав, передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Водночас ОСОБА_1 , як законний чоловік дружини з інвалідністю ІІ групи, має безумовне право на перетин державного кордону, а тому вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону України. Тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 15301 від 24.02.2025) у якому проти позову заперечив. Вказав, що в ході перевірки документів було встановлено відсутність документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року № 57 у редакції, на час виникнення спірних відносин. Повідомив, що надані позивачем 13 жовтня 2024 року документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, тому згідно з вимогами статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» рішення прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_2 як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону є правомірним. Звернув увагу суду на те, що статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. Таким чином вважає, що відповідач не уповноважений визначати конкретний і вичерпний перелік документів для перетину державного кордону, оскільки, процедури прикордонного контролю, відповідно до частини 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15.06.2023, ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 , про що 15.06.2023 складено відповідний актовий запис № 301. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_4 », дружини « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до довідки до акта огляду психічної медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 616870, є особою з інвалідністю другої групи загальних захворювань безтерміново, якій показана праця в домашніх умовах.

Висновком лікарської комісії медичного закладу «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1170 від 26.08.2024 року, встановлено, що хвора ОСОБА_3 , 1977 року народження, є особою з ІІ групою інвалідності внаслідок психічного розладу та спільно проживає з чоловіком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За рівнем обмеження життєдіяльності ОСОБА_3 страждає на обмеження здатності до спілкування та обмеження здатності контролювати свою поведінку. Встановлено, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

У зв`язку з наявними психічними захворюваннями, ОСОБА_3 проходить лікування в Італії, що в свою чергу, підтверджується: медичною страхівкою Республіки Італія виданої ОСОБА_6 , посвідкою на тимчасове проживання в Республіці Італія у зв`язку з проходженням лікування та довідкою з закладу Департаменту ментального здоров`я.

Згідно з відомостями військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого 31.10.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу як мобілізований згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 з 01.11.2022 по 27.06.2023. З 27.06.2023 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений в запас у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

У відповідності до внесених даних у військовий квиток серії НОМЕР_2 від 31 жовтня 2022 року позивач з 01.11.2022 по 27.06.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 . При цьому, ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі п.п. «г», п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, ОСОБА_1 звільнений (демобілізований) в запас.

Позивач 08.09.2024 прибув на пункт пропуску Державної прикордонної служби України для перетину кордону на виїзд з України.

Заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 08.09.2024 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України щодо громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до змісту вказаного рішення, ОСОБА_8 відмовлено у виїзді з України з причини того, що вищезазначений громадянин порушив умови пункту 2.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).

Частиною першої статті 2 Закону № 1710-VI передбачено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 3 Закону № 1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

За приписами частини першої статті 14 Закону № 1710-VI громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, затверджена наказом МВС України від 05.06.2023 № 457.

Так, у рішенні, поміж іншого, зазначається причина відмови іноземцю, особі без громадянства або громадянину України в перетинанні державного кордону України із зазначенням підстав та строків тимчасового обмеження громадянина України у праві на виїзд з України або рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю, особі без громадянства в разі наявності в базах даних Державної прикордонної служби України відомостей про таке обмеження.

Обґрунтовуючи відмову в перетинанні державного кордону, відповідач у спірному рішенні від 13.10.2024 року зазначив, що ОСОБА_9 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України з причини того, що вищезазначений громадянин порушив умови пункту 2.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», в умовах дії правового режиму воєнного стану.

У контексті зазначеного, суд зауважує, що рішення про відмову в перетинанні Державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону, відповідач лише послався на Правила перетинання державного кордону громадянами України, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України.

Також спірне рішення не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону.

З огляду на вказане, рішення посадової особи військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2024 не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається у можливість реалізації конституційного права позивача вільно залишати територію України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі № 380/11916/22, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи зі змісту заяв по суті справи щодо фактичної підстави для відмови позивачу в перетинанні державного кордону, суд додатково зазначає таке.

Пунктом 2-1 Порядку № 57, зокрема, передбачено:

У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право:

особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність) (абз.2 пункту 2-1);

особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність (абз.3 пункту 2-1);

особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням (абз.4 пункту 2-1).

Отже, абзац 2 вказаного пункту встановлює перелік документів для перетину кордону особами з інвалідністю, а абзац 4 цього пункту - перелік документів для перетину кордону особами, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України. При цьому, абзац 4 пункту 2-1 Правил № 57 вимагає, серед іншого, надання документа, що підтверджує інвалідність.

Позивачем пред`явлено до прикордонного контролю, зокрема, довідку до акта огляду психіатричної МСЕК серії 12 ААВ № 616870 від 10.01.2023 року, висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1170 від 26.08.2024 року, що не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що довідка до акта огляду психіатричної МСЕК серії 12 ААВ № 616870 від 10.01.2023 року є первинним документом, який видається уповноваженим на встановлення інвалідності органом, та який підтверджує факт встановлення особі інвалідності відповідної групи.

Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що така довідка до акта огляду МСЕК є документом, що підтверджує інвалідність ОСОБА_3 .

Суд не знаходить підстав для застосування абзацу 2 пункту 2-1 Правил № 57 до спірних правовідносин, оскільки такий абзац встановлює перелік документів, необхідних для перетину державного кордону особою з інвалідністю.

Суд зауважує, що законодавчий акт має бути чітким і зрозумілим, щоб не допускати можливості його двозначного (множинного) трактування.

В іншому випадку таких законодавчий акт не відповідає принципу юридичної визначеності та якості закону. За таких умов, законодавчий акт, що допускає неоднозначне трактування, слід тлумачити на користь особи, а не на користь суб`єкта владних повноважень.

Тому доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати приписи абзацу 2 пункту 2-1 Правил № 57 (щодо документів, які підтверджують інвалідність), за тих обставин, що вказані Правила не містять такого застереження, суд вважає безпідставними та не бере їх до уваги.

Таким чином, надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, суд вважає, що оскаржуване рішення не може вважатись обґрунтованим та таким, яке прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, а тому є протиправним і підлягає скасуванню. Отже, позов є таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 , які виразились у забороні перетину державного кордону України громадянину ОСОБА_1 , суд зазначає, що наслідком дій посадової особи щодо перевірки наявності підстав для пропуску особи на виїзд за кордон є прийняття відповідного рішення.

Тому суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним і скасувати рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 від 08.09.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_8 .

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат, останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 від 08.09.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_8 .

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя Р.П. Качур