Справа № 643/13024/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р.Справа № 643/13024/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача Тарасенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Сугачова О.О., м. Харків, по справі № 643/13024/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 13/14941 від 29.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він не здійснив оновлення своїх облікових даних та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Із вказаною постановою ОСОБА_1 повністю не погоджується, вважає її незаконною і необґрунтованою, оскільки: позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього як мінімум за три дні до його розгляду; процес вручення протоколу по справі про адміністративне правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відбувалося без дотримання законодавчої процедури працівниками ТЦК та СП, без фото- та відео- фіксації, без можливості скористатись професійною правничою допомогою, заявляти доводи та клопотання; ОСОБА_1 на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення був заброньований. Бронювання без оновлення даних та внесення їх до системи «Оберіг» неможливе. Оскільки ОСОБА_1 був заброньований та дані щодо нього були у системі «Оберіг», необхідності оновлення даних у нього не було, так як всі вони і так були у повному розпорядженні ТЦК та СП.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неврахування судом першої інстанції примітки до ст. 210 КУпАП, в силу приписів якої положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Судом не було враховано, що як видно з інформації у військово-обліковому документі з Резерв+, позивач має відстрочку від мобілізації та є заброньованою особою. Також він має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з він-кодом. Ці дані є у реєстрі "Оберіг". І бронювання позивача було б неможливим без внесення щодо нього даних до реєстру "Оберіг" та якби якихось даних не вистачало. Відповідно, всі дані щодо позивача в реєстрі "Оберіг" і так були. Повний доступ до цього реєстру має ТЦК та СП. І накладати штраф за не оновлення тих даних, до яких ТЦК та СП і так має вільний доступ, незаконно. Більш того, позивач намагався до цього оновити дані через ЦНАП, зробив все, що можливо, однак, за результатами оновлення були видані дані, що необхідно з`явитись до ТЦК та СП. Нажаль, відповіді з ЦНАП у паперовому вигляді про це у позивача не залишилось.

Апелянт також зауважив, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього як мінімум за три дні до його розгляду; процес вручення протоколу по справі про адміністративне правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відбувався без дотримання законодавчої процедури працівниками ТЦК та СП, без фото- та відео- фіксації, без можливості скористатись професійною правничою допомогою, заявляти доводи та клопотання.

Крім того, апелянт звернув увагу на те, що відповідачем пропущені строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, передбачені ст. 38 КУпАП.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що при складанні відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу були дотримані норми КУпАП щодо процедури розгляду адміністративної справи, роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права, передбачені ст. 268 КУпАП, позивач надав пояснення та отримав особисто другий примірник протоколу, про що особисто поставив свій підпис. Громадянина ОСОБА_1 було своєчасно сповіщено про місце і час розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис у протоколі №13/14914.

29.10.2024 року о 10 годині 00 хвилин відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення скоєне громадянином ОСОБА_2 . Від імені ІНФОРМАЦІЯ_2 справу про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП розглядав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_3 . Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, з дотриманням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду були з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до вимог КУпАП, зокрема встановлено, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, встановлено його вина та обставини скоєного правопорушення під час дії особливого періоду в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 283 КУпАП та інших вимог КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, з`ясувавши всі обставини по справі, оцінивши докази, керуючись законом і правосвідомістю, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову по справі №13/14941 від 29.10.2024 про накладення адміністративного стягнення.

Відповідач зауважив, що справа про адміністративне правопорушення вирішена в точній відповідності з законом, а постанова по адміністративній справі № 13/14941 від 29.10.2024 цілком законна та обґрунтована.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому, окрім доводів, які вже були зазначені в апеляційній скарзі, зазначив, що вручення позивачу протоколу про адміністративне правопорушення відбулось не 28.10.2024, а 29.10.2024. Тобто, і протокол, і постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вже були вручені позивачу в один і той самий день 29.10.2024. Відповідно, позивач взагалі не повідомлявся про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього заздалегідь як мінімум за 3 календарні дні, що є порушенням ст. 277-2 КУпАП.

Щодо неможливості накладення штрафу за не оновлення даних, які є у загальному доступі в інформаційних реєстрах, в яких ТЦК та СП може отримати дану інформацію самостійно, та щодо підтвердження факту бронювання позивача, повідомлено, що позивач має відстрочку від мобілізації та є заброньованою особою. Також він має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з він-кодом. Перш за все це підтверджується інформацією у військово-обліковому документі з Резерв+, копія якого додана до позовної заяви і вже є у матеріалах справи.

Додатково, позивач надав документи, які, на його думку, підтверджують повну історію бронювання позивача: Витяг з наказу Мінекономіки, яким підтверджується факт бронювання позивача у період з 05.07.2023р. по 05.01.2024р.; Витяг з наказу Мінекономіки, яким підтверджується факт бронювання позивача у період з 18.01.2024р. по 17.04.2024р.; Витяг з наказу Мінекономіки, яким підтверджується факт бронювання позивача у період з 17.07.2024р. по 26.03.2025р.

Відповідно, до моменту складення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, так само як і до 17.07.2024р. вже відбувались факти бронювання позивача неодноразово, відповідно, у відповідача були наявні всі дані щодо позивача і він мав доступ до них з відкритих реєстрів.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що він звертався до якихось інформаційних реєстрів за отриманням якихось даних щодо позивача, і що йому було відмовлено у наданні якоїсь інформації через їх відсутність.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 28.10.2024 начальником групи обліку сержантів і солдат запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 , ст. лейтенантом ОСОБА_4 складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 13/14914 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.11-12).

Постановою за справою про адміністративне правопорушення № 13/14941 від 29.10.2024, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. (а.с.9-10).

В оскаржуваній постанові зазначено, що у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (зі змінами), під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки, відповідно до наданих громадянином ОСОБА_1 та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_3 документів, а також пояснень самого громадянина ОСОБА_1 було встановлено, що останній, являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указу Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив/оновив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не скористався застосунком «Резерв+» для уточнення своїх персональних/облікових даних. Так, приймаючи до уваги дані обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, громадянин ОСОБА_1 був зобов`язаний у 60-денний строк уточнити/оновити/актуалізувати свої персональні дані, які визначені ст. 7 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», але не виконав обов`язку, передбаченого діючим законодавством України. Своєю бездіяльністю громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , порушив вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», п. 22 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року за № 560 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У постанові також вказано її серію та номер, дату розгляду справи, місце розгляду, посаду, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особа, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, обставини, що обтяжують відповідальність та обставини, що пом`якшують відповідальність, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу (а.с.9-10).

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18.05.2024.

Відповідно до абз. 4 підп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначений Порядком організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Згідно з абз. 3 підп. 10-1 п. 1 Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 19 Порядку № 1497 встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, чинним законодавством передбачено три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, у позивача виник обов`язок з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно уточнити персональні дані.

При цьому, починаючи з 17.07.2024 не вчинення позивачем дій, які він повинен був вчинити у визначений законом строк, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

Так, судовим розглядом встановлено, що підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало не уточнення ним облікових та інших персональних даних протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024, а саме станом на 28.10.2024.

При цьому, доказів уточнення до 16.07.2024 включно своїх персональних даних ОСОБА_1 не надано, відсутні будь-які посилання на виконання цього обов`язку позивачем.

Обґрунтовуючи безпідставність висновків про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивач посилався на приписи примітки до ст. 210 КУпАП, згідно з якою положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Втім, у спірних правовідносинах примітка до ст. 210 КУпАП не підлягає застосуванню, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто в один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнити персональні дані військовозобов`язаного, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

Отже, наведені доводи позивача висновків суду щодо наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не спростовують.

Стосовно дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судовим розглядом встановлено, що 28.10.2024 начальником групи обліку сержантів і солдат запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 ст. лейтенантом ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №13/14914.

За змістом вказаного протоколу 28.10.2024 о 09:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки, відповідно до наданих гр. ОСОБА_1 та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_3 документів, а також пояснень самого гр. ОСОБА_1 було встановлено, що останній, являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указу Президента України Про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив/оновив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резирвіста, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не скористався застосунком "Резерв +" для уточнення своїх персональних/облікових даних, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", п. 22 "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року за № 560 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Протокол містить запис про роз`яснення позивачу змісту ст. 63 Конституції України, прав, та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП. Також у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год. 29.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 . Другий примірник протоколу був вручений позивачу, про що у постанові наявний його підпис. Також у протоколі міститься пояснення ОСОБА_1 "Не погоджуюсь".

У своїх поясненнях від 28.10.2024, наданих Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 пояснив "Я, ОСОБА_1 , не оновив дані в встановлений законом термін. З причини не коректно роботи застосунку "Резерв +" та відсутності даних для оновлення в системі Оберіг".

В подальшому 29.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_5 проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 та винесено оскаржувану постанову.

Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Відповідно до витягу з "Резерв+", наданого позивачем, ОСОБА_1 уточнив свої облікові дані лише 28.10.2024 (а.с. 16).

З приводу дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи, що є гарантією реалізації наданих ст. 268 КУпАП прав, зокрема, на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання пояснень та доказів, заявлення клопотань, здійснення захисту.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 13/14914 від 28.10.2024, другий примірник якого був отриманий позивачем, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не заперечує факт отримання ним протоколу про адміністративне правопорушення № 13/14914 від 28.10.2024, проте зазначає, що протокол, датований 28.10.2024, хоч і містить письмову не згоду позивача та його підпис, але не містить зафіксованої дати його вручення позивачу. І вручення позивачу даного протоколу про адміністративне правопорушення відбулось не 28.10.2024, а 29.10.2024. Тож, і протокол і постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вже були вручені позивачу в один і той самий день 29.10.2024.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, колегія суддів зазначає, що протокол № 13/14914, датований 28.10.2024 містить підпис позивача у графі "Гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10.00 годині: 29 жовтня 2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 . Положення ст. 63 Конституції України мені доведені та зрозумілі. Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності". В графі "Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності" ОСОБА_1 зазначив "Не погоджуюсь".

При цьому, будь-яких зауважень, щодо несвоєчасного вручення протоколу, або зазначення іншої дати вручення ніж 28.10.2024, позивачем не вказано. Доказів отримання протоколу саме 29.10.2024 ОСОБА_1 також не надано.

Отже, вказані доводи позивача не спростовують факт ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу та, відповідно, про дату час та місце розгляду справи саме 28.10.2024.

Стосовно посилань позивача на ненадання достатнього часу на підготовку для участі у розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що під час складення протоколу № 13/14914 від 28.10.2024 позивачу були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, серед яких також право заявляти клопотання, з огляду на що позивач не був позбавлений можливості скористатись наданим йому правом заявити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату або час, у тому числі з причини необхідності захисту його прав адвокатом, проте такі записи в протоколі відсутні.

Вказане також не може свідчити про порушення відповідачем вимог статті 272-2 КУпАП, оскільки її приписи встановлюють строк повідомлення про розгляд справи в суді і не поширюються на розгляд справ у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а статтею 277 цього Кодексу передбачені максимальні строки розгляду справи з дня одержання уповноваженим органом (посадовою особою) протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а не мінімальних.

Посилання апелянта на відсутність фото- та відео- фіксації, що на його думку свідчить про не дотримання законодавчої процедури працівниками ТЦК та СП, не свідчать про порушення процедури вручення протоколу, яке могло б вплинути на правомірність притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 під час вручення протоколу про адміністративне правопорушення, жодних претензій з приводу протиправності таких дій працівників ТЦК та СП не висловлював.

Суд також вважає хибними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не зміг вчасно оновити дані у встановлений законом строк з причини некоректної роботи застосунку Резерв +, оскільки, як зазначено судом вище, норми чинного законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року (включно), а саме: шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, позивач не був позбавлений можливості до закінчення спірного строку (до 16.07.2024 включно) скористатися іншим шляхом оновлення облікових даних. Проте, позивачем не надано доказів того, що ним вживалися заходи щодо будь-якого способу уточнення/оновлення персональних даних і які були безуспішні в силу тих, чи інших причин, в тому числі і через ЦНАП на що посилається позивач.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач сам зазначає про те, що він намагався до цього оновити дані через ЦНАП, зробив все, що можливо, однак за результатами оновлення були видані дані, що необхідно з`явитись до ТЦК та СП.

Водночас, докази звернення ОСОБА_1 до ТЦК та СП з метою своєчасного виконання обов`язку щодо уточнення своїх персональних даних, до суду не надано.

Щодо доводів апелянта про те, що до моменту складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, так само як і до 17.07.2024 вже відбувались факти бронювання позивача неодноразово, тож у відповідача були всі наявні дані щодо позивача і він мав доступ до них з відкритих реєстрів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, по-перше з наданих позивачем Витягів з наказів Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного № 7340 від 05.07.2023, № 1504 від 18.01.2024, № 16955 від 17.07.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з 05.07.2023 по 05.01.2024, з 18.01.2024 по 17.04.2024, з 17.07.2024 по 26.03.2025. Доказів бронювання позивача у спірний період з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно, позивачем не надано.

По-друге, сам лише факт наявності обставин, що є підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу, не позбавляло позивача обов`язку вчасно оновити свої персональні дані військовозобов`язаного.

В свою чергу, позивач, проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення, то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Позивач мав уточнити дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно. Тож, оновлення даних в будь-який інший день після 17.07.2024 утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, постановою № 13/14941 від 29.10.2024, тобто у строк не пізніше одного року з дня його вчинення.

Отже, враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що відповідачем дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Таким чином, судовим розглядом підтверджений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 № 13/14941 від 29.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстави для її скасування відсутні.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2024 по справі № 643/13024/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва