Справа № 300/5459/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5459/24 пров. № А/857/30452/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківського обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківського обл. про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії по інвалідності як інваліду війни, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції Шумей М.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.10.2024р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

09.07.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними та незаконними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р.;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. поновити з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

встановити контроль за виконанням судового рішення, встановивши відповідачу строк подання звіту про виконання рішення суду (а.с.1-6, 12).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.14 і на звороті).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. поновити з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.28-31).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.35-35).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що позивач у період перебування на посаді судді перебував на обліку у відповідача і отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.7 Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

При цьому, приписами ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

У згаданій статті визначена імперативна норма щодо призначення пенсії та не містить будь-яких винятків щодо такого призначення.

Отже, позивачу може бути призначено або щомісячне довічне грошове утримання, або пенсію по інвалідності за його вибором.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.59-61).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 25.11.2004р. позивач ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України № 1419/2004 від 16.11.2004р. був призначений на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської обл. згідно наказу суду № 95 від 25.11.2004р.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 455/0/15-24 від 15.02.2024р. позивач звільнений з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської обл. у відставку наказом суду № 02-03/29 від 15.02.2020р.

Починаючи з 13.01.2016р., ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. і отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; з 13.01.2016р. по 02.01.2018р. пенсія позивачу була призначена як інваліду війни ІІІ групи, а з 03.01.2018р. як інваліду війни ІІ групи; виплата пенсії позивача здійснюється 07 числа кожного місяця; останній раз пенсію по інвалідності позивач отримав 07.05.2024р.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р., позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування.

Водночас, інвалідність позивача настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби під час служби в армії при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Враховуючи вищенаведене, дії ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р. є протиправними.

Також суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.142 Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016р. «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закону № 1402-VIII; чинний на час виникнення спірних правовідносин) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 5 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/ передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п.2 ч.1 ст.8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом (ч.2 ст.8 Закону № 1058-ІV).

Як встановлено під час судового розгляду, позивач у період перебування на посаді судді, перебував на обліку у відповідача і отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.7 Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Нормою ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно зі ст.2 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/, яка врегульовує питання щодо видів державних пенсій, за цим законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 6 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

З огляду на вищезазначене, виключно Законом № 1058-ІV визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, дія ст.6 Закону № 1788-ХІІ може поширюватися на спірні правовідносини лише у випадках, передбачених Законом № 1058-ІV, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами ст.10 Закону № 1058-ІV визначена імперативна норма щодо призначення пенсії та не містить будь-яких винятків щодо такого призначення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.08.2021р. у справі № 369/2234/17.

Згідно ч.1 ст.26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.201р.

Починаючи з 01.01.2018р., право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2026р. по 31.12.2026 року не менше 33 років.

Водночас, апеляційний суд враховує, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом момент припинення йому виплати пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи - 01.06.2024р. не досяг пенсійного віку, визначеного Законом № 1058-ІV.

Вказана обставина носить принциповий характер і має істотне значення для вирішення розглядуваного спору.

При цьому, позивачу може бути призначено або щомісячне довічне грошове утримання, або пенсія по інвалідності за його вибором лише після досягнення ним пенсійного віку; до досягнення пенсійного віку питання щодо такого вибору не виникає.

Водночас, норми права, які б обмежували право позивача на призначення та отримання одночасно пенсії по інвалідності та довічного грошового утримання судді у відставці до досягнення ним пенсійного віку, визначали механізм припинення виплати пенсії по інвалідності в разі отримання довічного грошового утримання судді у відставці, в діючому законодавстві не передбачено.

Посилання відповідача постанову Верховного Суду від 19.08.2021р. у справі № 369/2234/17 апеляційний суд відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі не є ревалентними із розглядуваною справою.

Так, постанова Верховного Суду від 19.08.2021р. у справі № 369/2234/17 не містить правових позицій щодо відсутності у судді у відставці права на отримання пенсії по інвалідності до досягнення ним пенсійного віку у зв`язку із призначенням довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, припиняючи виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р., тобто, до досягнення позивачем пенсійного віку, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом № 1058-IV.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у встановленні контролю за виконанням судового рішення, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції відповідно до ст.308 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківського обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі № 300/5459/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківського обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 28.02.2025р.