Справа № 360/1600/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1600/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Литвин Олени Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 16 грудня 2024 року надійшла позовна заява адвоката Литвин Олени Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, Комісія) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати наказ від 15 листопада 2024 року № 1-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з 31 грудня 2021 року з посади та податкової міліції за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі;

2) зобов`язати відповідача видати новий наказ про звільнення позивача на підставі рапорту від 27 вересня 2024 року, з внесеними змінами, з розрахунком та зазначенням: вислуги років у календарному та пільговому обчисленні; загального страхового стажу для призначення пенсії; суми грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби у податковій міліції та суму компенсації за невикористану частину відпустки;

3) зобов`язати відповідача здійснити розрахунок вислуги років для призначення позивачу пенсії, з врахуванням вимог пункту «и» статті 17 розділу ІІ Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, згідно з якими до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу, на підставі трудової книжки та послужного списку, на дату фактичного звільнення позивача, (який станом на 10 червня 2022 року складав 25 років 5 місяців 7 днів (з них - 18 років 6 місяців 1 день у податковій міліції та 6 років 11 місяців 6 днів у Державній податковій інспекції, з якої була звільнена в зв`язку з переведенням для проходження служби в податковій міліції), який надати позивачу;

4) зобов`язати відповідача видати позивачу грошовий атестат;

5) зобов`язати відповідача оформити належним чином всі необхідні записи в послужному списку позивача, у тому числі про її звільнення з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції, та надати його позивачу;

6) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби у податковій міліції, компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні, а також компенсацій податку на доходи фізичних осіб;

7) зобов`язати відповідача здійснити позивачу за період з 01 січня 2022 року по дату її фактичного звільнення нарахування та виплату сум щомісячного грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за службу в умовах режимних обмежень, премій та індексацій грошового забезпечення;

8) зобов`язати відповідача здійснити відповідні записи про звільнення позивача з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції в трудовій книжці;

9) зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області матеріали для оформлення пенсії за вислугу років колишнього співробітника податкової міліції ОСОБА_1 (подання про призначення пенсії з розрахунком вислуги років для призначення пенсії; заяву про призначення пенсії; довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарних місяця на підставі посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення; розрахунок вислуги років для призначення пенсії; грошовий атестат; копію Наказу про звільнення; копію трудової книжки), складених з врахуванням вимог пункту «и» статті 17 розділу ІІ Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, згідно з якими до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, підполковник податкової міліції, з 1997 по 2022 рік працювала на різних посадах Державної податкової інспекції та різних посадах підрозділів податкової міліції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (Державної податкової адміністрації в Луганській області, Державної податкової служби у Луганській області, Міністерства доходів і зборів у Луганській області).

Повідомленням ГУ ДФС у Луганській області від 23 липня 2021 року позивач попереджена про наступне вивільнення з податкової міліції з 24 вересня 2021 року через скорочення штатів та припинення діяльності Державної фіскальної служби України.

Позивача наказом від 15 листопада 2024 року № 1-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з 31 грудня 2021 року з посади та податкової міліції за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

На думку позивача наказ від 15 листопада 2024 року № 1-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з 31 грудня 2021 року з посади та податкової міліції за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі є незаконним, безпідставним, не містить відомостей про належні позивачу при звільненні виплати (одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані відпустки), вислуги років у календарному та пільговому обчисленні, загального страхового стажу для призначення пенсії, тому підлягає скасуванню. Позивачу не виплачено грошове забезпечення по день звільнення її з посади та служби в податковій міліції.

Також відповідачем не всупереч вимог чинного законодавства не здійснено розрахунку вислуги років для призначення позивачу пенсії, не направлено подання до органу Пенсійного фонду України разом з необхідними документами для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не оформлено грошовий атестат, не внесено належних відомостей до її послужного списку та до трудової книжки.

Отже, на думку представника позивача, звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, тому представник позивача звертається за відновленням порушених прав позивача до суду з цим позовом.

Від Головного управління ДФС у Луганській області до суду 10 січня 2025 року надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

У зв`язку із початком роботи Бюро економічної безпеки України починаючи з 01 січня 2022 року система органів ДФС, зокрема, Головне управління ДФС у Луганській області, в якому проходила службу ОСОБА_1 , припинила здійснювати функції органів державної влади, про що, зокрема, було повідомлено на офіційному веб-сайті самої ДФС України.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 761 внесено зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключивши таку позицію: «ДФС 4604», тобто вирішено здійснити повне скорочення штату ДФС (зокрема, штату територіального підрозділу у Луганській області). Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» також вже не було передбачено видатків на утримання ДФС у 2022 році.

Позивача звільнено із займаної посади та з органів податкової міліції через скорочення штатів за відсутності можливості подальшого використання на службі з 31 грудня 2021 року.

Враховуючи останнє та припинення виконання Головним управлінням ДФС у Луганській області функцій органу державного влади, починаючи з 01 січня 2022 року, із настанням зазначеної дати між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДФС у Луганській області припинилися трудові відносини. Починаючи з 01 січня 2022 року ОСОБА_1 об`єктивно вже не могла виконувати трудову функцію у зв`язку із припиненням функціонування самого органу, не була підпорядкована внутрішньому трудовому розпорядку, не мала робочого місця та не могла отримувати від Головного управління ДФС у Луганській області заробітну плату.

Cтаном на день звільнення (31 грудня 2021 року) ОСОБА_1 з посади завідувача сектору захисту інформації управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції вона мала вислугу років у календарному обчисленні 18 років 00 місяців 20 днів та досягла 44-річного віку, що, відповідно до пунктів «а» та «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, не дає права та законних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вищевказаної норми закону.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідачем здійснено всіх заходів щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 та адвокатського запиту Литвин О.В. в інтересах ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання Комісії здійснити відповідні записи про звільнення позивача в трудовій книжці, оформлення послужного списку, а також видачі грошового атестату, то у відповідача відсутня можливість вчинення таких дій, оскільки Комісії оригінали (копії) первинних документів, в тому числі бухгалтерських (первинних) документів та особових справ працівників (в тому числі податкової міліції), не передавались.

Головне управління ДФС у Луганській області в листі від 15 листопада 2024 року № 65/12-97 зазначало, що ОСОБА_1 , у разі необхідності, для вирішення питання щодо внесення відомостей до її трудової книжки про звільнення з займаної посади відповідно до наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 1-о, може прибути за адресою м. Київ, бульвар Верховної Ради, 24б, а отже позивач мала можливість прибути до Головного управління ДФС у Луганській області для вирішення питання щодо внесення відомостей до її трудової книжки та послужного списку.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по дату її фактичного звільнення, то відповідач зазначив, що оскільки з 01 січня 2022 року Головне управління ДФС у Луганській області припинило функціонування, то у Державному бюджеті України з 2022 року відсутні видатки на утримання ДФС у Луганській області.

Від представника позивача до суду 15 січня 2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій представником викладено пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

По справі сторонами заявлено такі клопотання та вчинено судом такі процесуальні дії:

- ухвалою від 19 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано подати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1937,92 грн;

- від представника позивача 23 грудня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 1937,92 грн;

- ухвалою від 27 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив; встановлено сторонам строк для обміну заявами по суті справі; витребувано від сторін докази, яких, на думку суду, не вистачає для розгляду справи;

- від представника позивача до суду 06 січня 2025 року надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 08 січня 2025 року;

- від представника позивача до суду 10 січня 2025 року на виконання вимог ухвали від 27 грудня 2024 року подано витребувані судом докази;

- від відповідача до суду 13 січня 2025 року надійшли пояснення щодо витребуваних судом документів, а також частково витребувані судом докази;

- ухвалою від 13 січня 2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області витяг з Електронного реєстру листків непрацездатності щодо записів про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 ;

- від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до суду 16 січня 2025 року надійшли витребувані судом докази.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в період з 1997 року по 2022 рік працювала на різних посадах в Державній податковій інспекції та з 09 грудня 2003 року підрозділах податкової міліції Головного управління ДФС у Луганській області, що підтверджується трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та дублікатом послужного списку особистий № НОМЕР_6 ОСОБА_1 .

Позивачем 25 січня 2022 року складено рапорт на ім`я голови Комісії з реорганізації ГУ ДФС у Луганській області про звільнення ОСОБА_1 з посади та податкової міліції за підпунктом «а» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, та видачу: послужного списку, довідки про очищення влади; наказу про звільнення; грошового атестату для призначення пенсії; довідки про додаткові види грошового забезпечення; оригіналу трудової книжки.

Позивач стверджує, що цей рапорт нею направлений на ім`я Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області поштовим відправленням, однак докази, що підтверджують його надіслання, позивачем до матеріалів справи не надано із посиланням на їх втрату під час евакуації ОСОБА_1 з м. Сєвєродонецька Луганської області після повномасштабного вторгнення в Україну РФ.

Оскільки відповідь на рапорт від 25 січня 2022 року позивачем від Комісії не отримано, то нею подано рапорт про звільнення від 17 лютого 2022 року на ім`я голови Комісії з реорганізації ДФС України В. Якубівського.

Також 17 лютого 2022 року позивачем на ім`я Голови комісії з реорганізації ДФС України В. Якубівського направлено звернення щодо її звільнення на підставі попередження про наступне вивільнення з податкової міліції через скорочення штатів та припинення діяльності ДФС України.

Направлення позивачем рапорту про звільнення від 17 лютого 2022 року та звернення від 17 лютого 2022 року на ім`я Голови комісії з реорганізації ДФС України В. Якубівського за адресою: 04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 11, підтверджується описами вкладень від 18 лютого 2022 року та квитанціями Укрпошти № 327 та № 335.

Відповіді на рапорт про звільнення від 17 лютого 2022 року та звернення від 17 лютого 2022 року позивачем не отримано.

ОСОБА_1 22 лютого 2022 року отримано від Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області свою особову справу та трудову книжку без внесення відповідних записів про її звільнення та оформлення пенсії.

У подальшому ОСОБА_1 23 січня 2023 року надіслала звернення на ім`я голови Комісії з реорганізації ДФС України із проханням про звільнення, отримання грошової винагороди, документів на звiльнення із записом у трудовiй книжці, довiдки про вислугу рокiв, а також наказу на звiльнення.

У відповідь на вказане звернення позивачем отримано лист-відповідь Міністерства фінансів України (Комісії з реорганізації ДФС України) від 27 січня 2023 року № 16040-03-10/2592, з якого ОСОБА_1 дізналась про своє звільнення з 10 червня 2022 року з посади та податкової міліції на підставі наказу ДФС України від 09 червня 2022 року № 13, та отримала примірник наказу.

Дослідженням наказу Голови комісії з реорганізації ДФС від 09 червня 2022 року № 13 «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», підпункту 4 пункту 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (зі змінами), від 21.07.2021 № 761 «Про внесення змін в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України, та з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану в Україні і рапорту ОСОБА_1 від 17 лютого 2022 року, наказано звільнити з посади та податкової міліції ГУ ДФС у Луганській області в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штатів), підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами, 10 червня 2022 року; забезпечити проведення всіх гарантованих при звільненні виплат у повному обсязі за першої можливості.

Наказом Голови комісії з реорганізації ДФС України М. Тітарчука від 05 лютого 2024 року № 33 «Про скасування наказу ДФС від 09 червня 2022 року № 13 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» та 09.06.2023 № 578 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 р. № 395», пункту 1.1 Порядку призначення (переведення) на посади та звільнення з посад працівників Номенклатури Голови Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 15.06.2017 № 421 (зі змінами) та враховуючи те, що ОСОБА_1 є працівником Головного управління ДФС у Луганській області, яке є окремою юридичною особою публічного права, скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 09 червня 2022 року № 13 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Позивач звернулася до Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області із рапортом від 27 вересня 2024 року про її звільнення з займаної посади та податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі, про що скласти наказ про звільнення, в якому розрахувати та зазначити: вислугу років у календарному та пільговому обчисленні; загальний страховий стаж для призначення пенсії; суми грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби у податковій міліції та суму компенсації за невикористану частину відпустки.

Також у рапорті ОСОБА_1 заявлено прохання про:

здійснення розрахунку вислуги років для призначення їй пенсії з урахуванням вимоги пункту «и» статті 17 розділу ІІ Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393, згідно з якими до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу, на підставі трудової книжки та послужного списку, на дату фактичного звільнення позивача, (який станом на 10 червня 2022 року складав 25 років 5 місяців 7 днів (з них - 18 років 6 місяців 1 день у податковій міліції та 6 років 11 місяців 6 днів у Державній податковій інспекції, з якої звільнена в зв`язку з переведенням для проходження служби в податковій міліції), який надати позивачу;

видачу позивачу грошового атестату;

оформлення належним чином всіх необхідних записів у послужному списку позивача, у тому числі про її звільнення з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції, та надати його позивачу;

здійснення нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби у податковій міліції, компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні, а також компенсацій податку на доходи фізичних осіб;

здійснення позивачу за період з 01 січня 2022 року по дату її фактичного звільнення нарахування та виплати сум щомісячного грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за службу в умовах режимних обмежень, премій та індексацій грошового забезпечення;

здійснення відповідних записів про звільнення позивача з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції у трудовій книжці;

підготування та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області матеріалів для оформлення пенсії за вислугу років колишнього співробітника податкової міліції ОСОБА_1 (подання про призначення пенсії з розрахунком вислуги років для призначення пенсії; заяву про призначення пенсії; довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарних місяця на підставі посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення; розрахунок вислуги років для призначення пенсії; грошовий атестат; копію Наказу про звільнення; копію трудової книжки), складених з врахуванням вимог пункту «и» статті 17 розділу ІІ Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393, згідно з якими до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу.

Разом з рапортом від 27 вересня 2024 року позивачем до Комісії надано копії: трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; послужного списку ОСОБА_1 особистий № НОМЕР_6; наказу ДФС України від 09 червня 2022 року № 13 «Про звільнення ОСОБА_1 »; наказу ДФС України від 05 лютого 2024 року № 33 «Про скасування наказу ДФС від 09 червня 2022 року № 13 «Про звільнення ОСОБА_1 »; копію позовної заяви ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду (з уточненнями) від 09 квітня 2024 року; копію відзиву Комісії з реорганізації ДФС; копію листа Комісії з реорганізації ДФС від 05 лютого 2024 року № 63000-01/288; копію ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 360/39/24; копію паспорту ОСОБА_1 ; копію картки платника податків.

Направлення позивачем рапорту від 27 вересня 2024 року разом з доданими до нього документами підтверджено описом вкладення до листа з відміткою Укрпошти та накладною № 921.

Наказом Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 1-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, звільнено ОСОБА_1 , завідувача сектору захисту інформації управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області, 31 грудня 2021 року з посади та податкової міліції за п. 64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі. Вислуга років станом на 31 грудня 2021 року у календарному обчисленні становить 18 років 00 місяців 20 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 .

Листом Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 64/12-97 копію наказу направлено позивачу.

Представником ОСОБА_1 направлено до Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області адвокатський запит від 07 листопада 2024 року № 172 щодо звільнення позивача.

У відповідь на адвокатський запит представником позивача отримано лист Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 65/12-97, яким повідомлено, що листом від 15 листопада 2024 року № 64/12-97 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 копію наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 1-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Також повідомлено про результати розгляду порушених в адвокатському запиті питань.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із пунктом 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (тут і надалі положення Кодексу наведені у редакції, чинній станом на день звільнення позивача) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Статтею 357 Податкового кодексу України визначено, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції здійснюється у порядку, встановленому законом для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, суд виходить з такого.

Порядок та умови проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

У підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Оскільки Податковим кодексом України та Положенням № 114, які є нормами спеціального законодавства у спірних правовідносинах, не врегульовано процедуру звільнення працівників податкової міліції через скорочення штату, то до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Кодексу законів про працю України.

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача) визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина третя статті 40 КЗпП України).

Судом встановлено, що позивача звільнено з публічної служби через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Реорганізація ДФС України, у тому числі Головного управління ДФС у Луганській області, АР Крим та м. Севастополі, розпочалася з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - Постанова № 1200), пунктом 1 якої передбачено утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України шляхом реорганізації Державної фіскальної служби шляхом поділу.

Абзацом шостим пункту 2 Постанови № 1200 установлено, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із абзацом восьмим пункту 2 Постанови № 1200 підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У пункті 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

З наведених правових норм слідує, що територіальні органи ДФС, у тому числі й Головне управління ДФС у Луганській області, у складі якого як структурний підрозділ діяла податкова міліція, продовжували здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень центральному органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У зв`язку із набуттям чинності 25 березня 2021 року Закону України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України» (із змінами, далі - Закон № 1150-ІХ), згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» (із змінами і доповненнями), здійснювались відповідні заходи, пов`язані з реорганізацією (ліквідацією) Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), що передбачені Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (із змінами, далі - Постанова № 1074).

Згідно з підпунктом 2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1150-ІХ Кабінету Міністрів України необхідно не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» постановлено утворити Бюро економічної безпеки України (далі - Бюро), як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85», Кабінет Міністрів України постановив внести зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключивши таку позицію: «ДФС 4604».

Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки», згідно з яким погодився із пропозицією Бюро про початок його діяльності та можливість виконання зазначеним Бюро функцій і завдань щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Пунктом 134 розділу I Закону України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» визначено виключити з Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI розділ XVІІІ-2 (Податкова міліція), тим самим ліквідувавши останню, як правоохоронний орган.

Утім, вказана норма права (пункт 134 розділу I Закону № 1797-VIII) мала б набути чинності - з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» (розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1797-VIII).

Зважаючи на те, що Закон № 1150-ІХ набув чинності 25 березня 2021 року, а встановлений розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1797-VIII термін сплив 25 листопада 2021 року, а також враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки», - розділ XVІІІ-2 (Податкова міліція), яким визначались повноваження та функції такого правоохоронного органу, як податкова міліція - виключений з Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до статті 4 Закону № 1150-IX основними завданнями Бюро економічної безпеки України є: 1) виявлення зон ризиків у сфері економіки шляхом аналізу структурованих і неструктурованих даних; 2) оцінювання ризиків і загроз економічній безпеці держави, напрацювання способів їх мінімізації та усунення; 3) надання пропозицій щодо внесення змін до нормативно-правових актів з питань усунення передумов створення схем протиправної діяльності у сфері економіки; 4) забезпечення економічної безпеки держави шляхом запобігання, виявлення, припинення, розслідування кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави; 5) збирання та аналіз інформації про правопорушення, що впливають на економічну безпеку держави, та визначення способів запобігання їх виникненню в майбутньому; 6) планування заходів у сфері протидії кримінальним правопорушенням, віднесеним законом до його підслідності; 7) виявлення та розслідування правопорушень, пов`язаних з отриманням та використанням міжнародної технічної допомоги; 8) складання аналітичних висновків і рекомендацій для державних органів з метою підвищення ефективності прийняття ними управлінських рішень щодо регулювання відносин у сфері економіки.

Тобто функції, які виконувала податкова міліція, передані Бюро економічної безпеки України.

Отже, починаючи з 01 січня 2022 року, Державною фіскальною службою України, у тому числі й Головним управлінням ДФС у Луганській області, де проходила службу позивач, припинено виконання функцій органу виконавчої влади України.

З огляду на відсутність, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Про Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», визначеної чисельності працівників апарату та територіальних органів ДФС, у тому числі Головного управління ДФС у Луганській області, а також відсутність у визначених Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» видатків у 2022 році на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС, станом на 01 січня 2022 року всі співробітники ДФС, у тому числі, які входили до складу Комісій з реорганізації Державної фіскальної служби, вивільнені.

Оскільки ДФС України, як юридична особа публічного права, станом на 01 січня 2022 року ще не ліквідована, то подальші заходи, пов`язані із реорганізацією (ліквідацією) ДФС України здійснюються представниками державних органів, які визначені правонаступниками, чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються, а також членами комісій з реорганізації ДФС України, що є представниками інших центральних органів виконавчої влади відповідно до вимог Постанови № 1074.

Зважаючи на наведені вище обставини, Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області в наказі про звільнення позивача від 15 листопада 2024 року № 1-о визначила датою звільнення ОСОБА_1 з посади та зі служби в податковій міліції за підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів) 31 грудня 2021 року.

Позивач вважає, що цей наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки: звільнення позивача відбулося в період її тимчасової непрацездатності; наказ про звільнення винесено 15 листопада 2024 року, а дата звільнення з 31 грудня 2021 року; датою звільнення ОСОБА_1 має бути дата після отримання відповідачем рапорту позивача про звільнення від 27 вересня 2024 року; звільнення відбулось без оформлення та видачі всіх необхідних при звільненні документів; без проведення розрахунку вислуги років; без проведення розрахунку загального страхового стажу для призначення пенсії; без нарахування та здійснення виплат всіх обов`язкових при звільненні платежів: одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, компенсацій за невикористану частину відпустки та податку на доходи фізичних осіб, частини не виплаченого грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції; а також без підготовки та направлення до органів Пенсійного фонду України всіх необхідних документів для оформлення та призначення пенсії за вислугу років колишнього співробітника податкової міліції.

Також з наведених у позові та відповіді на відзиві обставин та аргументів позивача суд дійшов висновку, що позивач не оспорює дотримання процедури її звільнення, підставу звільнення та не заявляє вимог щодо її поновлення на посаді.

Відповідно, з огляду на положення статті 77 КАС України, суд дійшов висновку, що такі обставини не входять до предмету доказування по справі.

Щодо доводів позивача про її звільнення в період тимчасової непрацездатності (з 06 грудня 2021 року по 13 січня 2022 року), то суд зазначає таке.

З метою перевірки тверджень позивача про її тимчасову непрацездатність у вказаному періоді судом ухвалою від 13 січня 2025 року витребувано від ГУПФУ в Луганській області витяг з Електронного реєстру листків непрацездатності щодо записів про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в період з 06 грудня 2021 року по 13 січня 2022 року з відомостями про: єдиний реєстраційний номер листка непрацездатності; причину непрацездатності; період тимчасової непрацездатності та період звільнення від роботи (з/по); порушення режиму лікування із зазначенням дати і виду порушення (за наявності); суму допомоги, що нарахована на підставі листка непрацездатності, в тому числі суму оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, та відомості про їх виплату.

На виконання ухвали суду ГУПФУ в Луганській області в матеріали справи надано витяг з Електронного реєстру листків непрацездатності (далі - Реєстр) щодо записів про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року та інформацію про листки непрацездатності з ІКІС ПФУ: Підсистема «Електронний реєстр листків непрацездатності».

Дослідженням наданих ГУПФУ в Луганській області в матеріали справи документів встановлено, що протягом зазначеного періоду було сформовано 4 листка непрацездатності ОСОБА_1 :

- листок непрацездатності від 06 грудня 2021 року № 1624231-1 з періодом непрацездатності з 06 по 16 грудня 2021 року, причина непрацездатності «Тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві», порушення режиму лікування не зазначалось;

- листок непрацездатності від 17 грудня 2021 року № 1978781-1 з періодом непрацездатності з 17 по 29 грудня 2021 року, причина непрацездатності «Тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві», порушення режиму лікування не зазначалось;

- листок непрацездатності від 30 грудня 2021 року № 1306840-1 з періодом непрацездатності з 30 грудня 2021 року по 06 січня 2022 року, причина непрацездатності «Тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві», порушення режиму лікування не зазначалось;

- листок непрацездатності від 10 січня 2022 року № 2559210-1 з періодом непрацездатності з 10 січня по 13 січня 2022 року, причина непрацездатності «Тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві», порушення режиму лікування не зазначалось.

Також ГУПФУ в Луганській області повідомило суду, що інформацію щодо сум допомоги, що нарахована на підставі листків непрацездатності, у тому числі суму оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, та відомості про їх виплату надати немає можливості у зв`язку з неподанням страхувальником Головне управління ДФС у Луганській області () заяв-розрахунків на надання матеріального забезпечення по листкам непрацездатності ОСОБА_1 .

Отже судом встановлено, що позивач в період з 06 по 31 грудня 2021 року, з 1 по 6 та з 10 по 13 січня 2022 року перебувала на лікуванні, тобто звільнення позивача з 31 грудня 2021 року відбулося в період її тимчасової непрацездатності.

Оскільки відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності, суд погоджується з твердженнями представника позивача, що 31 грудня 2021 року не може бути днем звільнення позивача з посади та служби в податковій міліції.

Щодо тверджень відповідача про непоширення визначеної в частині третій статті 40 КЗпП України гарантії на спірні правовідносини внаслідок повної ліквідації ДФС України та її територіальних підрозділів, у тому числі й Головного управління ДФС у Луганській області, то суд їх відхиляє як безпідставні, зважаючи на таке.

Згідно із частинами другою, третьою статті 81 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Закон України від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-VI, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону № 3166-VI міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 3166-VI територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини четвертої статті 13 Закону № 3166-VI територіальні органи міністерства набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи та припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Отже, з огляду на вище наведені положення законодавства, а також на Постанову № 1200 суд дійшов висновку, що відбулася реорганізація ДФС України та її територіальних підрозділів, а не повна ліквідація як стверджує відповідач.

Відповідно, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах для позивача має бути дотримана гарантія, визначена у частині третій статті 40 КЗпП України.

Суд зважає на те, що Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 акцентувала увагу на тому, що 04 вересня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому Рішенні Конституційний Суд України, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення).

У пункті 39 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, який полягає в тому, що у разі порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Відповідного підходу дотримувався Верховний Суд, з-поміж інших постанов, у постанові від 16 лютого 2022 року в справі № 591/4938/18, згідно з висновками якого у випадку законності звільнення працівника за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, проте під час перебування його на лікуванні, - наслідки порушення гарантії, визначеної у частині третій статті 40 КЗпП України, слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. У випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця. Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

За наведених обставин, ураховуючи відсутність вимог позивача про поновлення її на роботі, з огляду на те, що ОСОБА_1 обґрунтовано звільнена за підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів), а невідповідністю є неправильне визначення дати звільнення (31 грудня 2021 року), оскільки в період з 06 по 31 грудня 2021 року, з 1 по 6 та з 10 по 13 січня 2022 року позивач перебувала на лікуванні, а 7, 8 та 9 січня 2022 року були вихідними днями, то в наказі про звільнення необхідно змінити дату її звільнення з 31 грудня 2021 року на 14 січня 2022 року - перший робочий день після закінчення лікування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 460/2829/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 460/3284/22.

Щодо тверджень представника позивача, що датою звільнення має бути дата після подання позивачем рапорту про звільнення від 27 вересня 2024 року, а не задніми числами, то суд такі твердження відхиляє як безпідставні, оскільки, по перше, Кодекс законів про працю України не містить заборони щодо видання наказу про звільнення після дати звільнення працівника.

По друге, звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі жодним чином не пов`язано із поданням працівником рапорту про звільнення та відбувається з ініціативи роботодавця в незалежності від факту подання чи неподання відповідного рапорту, та обумовлено настанням певних подій. У даному випадку - припиненням ДФС України та її територіальними органами виконання функцій органу виконавчої влади України внаслідок реорганізації та повного скорочення штату.

При цьому, тривала затримка у виданні наказу про звільнення внаслідок існування об`єктивних та не залежних від волевиявлення Головного управління ДФС у Луганській області причин (введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року, призначення голови Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області тільки за наказом ДФС України від 27.11.2023 № 43 «Про утворення комісій з реорганізації територіальних органів Державної фіскальної служби України та затвердження їх голів», втратою оригіналів (копій) первинних документів, у тому числі бухгалтерських (первинних) документів та особових справ працівників (у тому числі податкової міліції)), не може мати наслідком перенесення та зміну дату звільнення, як таке, що чинним законодавством не передбачено.

По третє, протягом всього періоду, що минув з дня припинення виконання функцій податковою міліцією, яка діяла у складі ДФС України та її територіальних органів, позивач також з об`єктивних причин не виконувала своїх обов`язків як працівник податкової міліції, не перебувала на службі, не підпорядковувалася внутрішньому трудовому розпорядку, не мала робочого місця. Тобто позивач з 01 січня 2022 року припинила виконання своїх обов`язків працівника податкової міліції.

Суд також зауважує, що затримка у виданні наказу про звільнення позивача з посади та податкової міліції не перешкоджала позивачу у подальшому працевлаштуванні. На користь таких висновків суду свідчить та обставина, що починаючи з 05 серпня 2023 року позивач перебуває на військовій службі за контрактом, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями довідки Військової частини НОМЕР_3 від 02 січня 2025 року № 5-д, посвідчення офіцера на ім`я ОСОБА_1 від 27 липня 2023 року серії НОМЕР_4 .

За вищеописаних обставин суд відмовляє в задоволенні як безпідставної вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати новий наказ про звільнення позивача на підставі рапорту від 27 вересня 2024 року.

Відмова у задоволенні цієї вимоги обумовлює відмову у задоволенні похідної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по дату її фактичного звільнення, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за службу в умовах режимних обмежень, премій та індексацій грошового забезпечення.

Вирішуючи вимоги позивача в частині, що стосується компенсації за невикористані дні відпустки, суд виходить з такого.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» установлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (пункт 1).

Згідно із пунктом 49 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Відповідно до абзацу першого пункту 51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Відповідно до абзацу першого пункту 52 Положення № 114 чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно із пунктом 55 Положення № 114 відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище).

При відкликанні з чергової відпустки невикористана її частина надається, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 діб і більше, особам рядового і начальницького складу видаються проїзні документи для проїзду до місця проведення відпустки, але не далі пункту, з якого вони були відкликані, і назад, а також надається додатковий час на дорогу понад відпустку.

За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Абзацом другим пункту 56 Положення № 114 визначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства (пункт 61 Положення № 114).

Наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 № 616 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу податкової міліції (далі - Порядок № 616), яким визначено механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІІ Порядку № 616 за невикористані дні відпусток особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Порядку № 616 виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів невикористаної відпустки.

Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Положення № 114 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з органів внутрішніх справ за минулі роки, то при вирішенні даного спору субсидіарно необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), які регулюють спірні правовідносини.

Так Закон № 504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР, законодавцем передбачені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Отже у випадку звільнення працівників податкової міліції їм виплачується компенсація за всі, без винятків, невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Як вже вище вказано згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Порядку № 616 кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

Проте у наказі про звільнення позивача не зазначено кількість днів невикористаної відпустки позивача для виплати грошової компенсації.

Ухвалою від 27 грудня 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд зобов`язав сторін надати письмову інформацію про кількість днів невикористаної ОСОБА_1 відпустки (основної, додаткової).

На виконання вимог ухвали представником позивача 10 січня 2025 року в матеріали справи надано клопотання про долучення доказів, в якому, серед іншого, зазначено що стосовно письмової інформації про кількість днів невикористаної ОСОБА_1 відпустки (основної, додаткової), то в особовiй справi позивача є особова картка, де вказанi перiоди використаної вiдпустки, залишок вiдпусток працiвник кадрiв ГУДФС рахував згiдно із своїми функцiональними обов`язками. Залишок вiдпусток має бути в системi звiтностi кадрiв ГУДФС. У позивача таких даних немає. Письмову iнформацiю про кiлькiсть днiв невикористаної відпустки позивач запитував у вiдповiдача в рапортi на звiльнення вiд 27 вересня 2024 року.

Разом з клопотанням представником позивача в матеріали справи надано копію витягу з особової картки ОСОБА_1 (розділ 17), дослідженням якої встановлено наявність рукописних відміток про відпрацьовані позивачем періоди, за які надавалися відпустки, тривалість наданих відпусток, а також примітки про залишок невикористаних відпусток, а саме: за 2018 рік - 10, за 2019 рік - 25, за 2020 рік - 21. Інформація про надані позивачці у 2021 році відпустки відсутня. У наданому витязі також відсутня інформація про види наданих відпусток та підстави наданих відпусток (накази).

Крім того, дослідженням цього витягу неможливо встановити особу, що була відповідальною за внесення до особової картки інформації.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, керуючись вище наведеними положеннями КАС України, суд дійшов висновку, що наданий в матеріали справи витяг з особової картки ОСОБА_1 не відповідає критерію достовірності доказу (через відсутність інформації про особу, відповідальну за ведення особової картки, якою внесена рукописна інформація про надані відпустки, про залишок невикористаних днів відпустки, а також через неповноту зазначеної інформації - відсутні підстави наданих відпусток).

Також суд вважає, що сам по собі наданий в матеріали справи витяг також не є достатнім доказом, оскільки не дає суду змоги дійти висновку про наявність у позивача залишку невикористаної відпустки.

На виконання вимог ухвали від відповідача до суду 13 січня 2025 року надійшли письмові пояснення, в яких щодо надання довідки про залишок невикористаних позивачем днів відпустки (основної, додаткової) зазначено, що новопризначеним Голові комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області та членам Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області оригінали (копії) первинних документів, в тому числі бухгалтерських (первинних) документів та особових справ працівників (в тому числі податкової міліції), не передавались. Головним управлінням ДФС у Луганській області отримано від Державного архіву Луганської області лист від 26 січня 2024 року № 08/08-19/61 про неможливість надання примірників документів постійного зберігання у зв`язку з неевакуюванням з м. Сєвєродонецьк наглядових справ установ-джерел формування Національного архівного фонду у зв`язку з повномасштабним вторгненням, терміновою евакуацією та тимчасовою окупацією Луганської області.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та внаслідок проведення з 24 лютого 2022 року на території Луганської області активних бойових дій, захопленням учасниками НЗФ «ЛНР» та збройними формуваннями РФ адміністративних будівель Головного управління ДФС у Луганській області, розташованих на території Луганської області, контролюючим органом втрачено доступ до оригіналів первинних документів та засобів відповідних комунікаційних систем, бухгалтерських (первинних) документів та особових справ працівників, в тому числі ОСОБА_1 , про що повідомлено слідче управління Головного управління Національної поліції України у Луганській області та відкрите кримінальне провадження №0003694 від 29.12.2023 за статтею 341 КК України.

Тому Головне управління ДФС у Луганській області не має можливості надати до суду довідку про залишок невикористаних ОСОБА_1 днів відпустки (основної, додаткової).

Отже, за наведених вище обставин суд дійшов висновку, що єдиний наданий в матеріали справи доказ, що стосується цієї частини позовних вимог, свідчить, що позивач в період проходження служби у податковій міліції використовувала право на відпустку, однак достеменно встановити кількість використаних нею днів відпустки, та, як наслідок, кількість невикористаних днів, не можливо.

Суд також зауважує, що позивачем до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області разом із рапортом від 27 вересня 2024 року надавалися копії документів з наявної у неї особової справи. Проте вище описаний витяг з особової картки відповідачу не надавався, тому і не використовувся останнім при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Оскільки судом встановлено відсутність у відповідача допустимих доказів наявності у ОСОБА_1 невикористаних днів відпусток за період служби у податковій міліції, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно у наказі про звільнення позивача не вказано кількість таких днів, а також про виплату грошової компенсації за них.

Вирішуючи вимоги позивача в частині, що стосуються невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, неправильного визначення вислуги років позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Пунктом 18 Положення № 114 визначено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу та членів їх сімей здійснюється в порядку, встановленому законодавством.

Згідно із статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань».

Установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ, в редакції, чинній на день звільнення позивача зі служби).

Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Частиною першою статті 9 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду (пункт «б»);

час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони (пункт «и»).

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення (частина четверта статті 17 Закону № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17-2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України та Національному антикорупційному бюро України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із абзацом восьмим Постанови № 393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Пунктом 1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду (абзац третій);

час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу або службу в органи Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, що затверджуються відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерством юстиції, Міністерством фінансів, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони (абзац дванадцятий);

служба в Національній поліції (абзац п`ятнадцятий).

Як вже вище вказано, ОСОБА_1 наказом Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 1-о звільнено з посади та податкової міліції за підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі з 31 грудня 2021 року.

У наказі визначено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2021 року у календарному обчисленні становить 18 років 00 місяців 20 днів.

Про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні інформація в наказі відсутня.

Згідно з довідкою Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області від 09 січня 2025 року № 2/12-97, наданою відповідачем в матеріали справи на виконання вимог ухвали від 27 грудня 2024 року, ОСОБА_1 до вислуги років зараховується (в календарному та пільговому обчисленні) така служба: Служба в органах податкової міліції ДФС (ДПА, ДРС, Міндоходів) з 09 грудня 2003 року по 31 грудня 2021 року; час служби у календарному обчисленні - 18 років 00 місяців 20 днів; час служби у пільговому обчисленні - 00 років 00 місяців 00 днів; всього - 18 років 00 місяців 20 днів.

У довідці також вказано, що розрахунок вислуги років складений на підставі копії трудової книжки та трудової книжки, які надані ОСОБА_1 листом від 27 вересня 2024 року.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 від 05 січня 1997 року серії НОМЕР_2 позивач:

з 03 січня 1997 року по 31 серпня 2000 року працювала на посадах машиністки та друкарки в ДПІ у м. Алчевську, звільнена за переведенням до Алчевської ОДПІ у зв`язку із ліквідацією ДПІ ц м. Алчевську (записи №№ 1-3);

з 01 вересня 2000 року по 08 грудня 2003 року працювала на посадах діловода та спеціаліста Алчевської ОДПІ, звільнена у зв`язку з переведенням до МГВ ПМ Алчевської ОДПІ (записи №№ 4-8);

з 09 вересня 2003 року - проходила службу в податковій міліції Державної податкової адміністрації в Луганській області (Державної податкової служби у Луганській області, Головного управління Міндоходів у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області) (записи №№ 9-13).

З заяв по суті справи судом встановлено, що позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до її вислуги років час роботи в ДПІ у м. Алчевську (Алчевській ОДПІ) в період з 03 січня 1997 року по 08 грудня 2003 року відповідно до пункту «и» статті 17 Закону № 2262-ХІІ, вимогу про що ОСОБА_1 заявляла у направленому до відповідача рапорті від 27 вересня 2024 року.

Відповідач ані у листі від 15 листопада 2024 року № 64/12-97, яким повідомлено позивача про результати розгляду порушених нею у рапорті від 27 вересня 2024 року питань, ані у відзиві не зазначено обставин, з яких відповідач не зарахував до вислуги років позивача часу її роботи в ДПІ у м. Алчевську (Алчевській ОДПІ) з 03 січня 1997 року по 08 грудня 2003 року.

Суд звертає увагу, що питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, перелік осіб, яким здійснюються такі виплати та порядок обчислення строку календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги регулюється приписами Закону № 2262-XII та Постанови № 393.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстав для висновку, що особам, які мають право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262-ХІІ, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, податкову міліцію на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державної фінансової політики.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2018 року у справі № 819/1695/16 зазначив, що Законом № 2262-XII для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

У постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 1740/2508/18 Верховний Суд не встановив підстав для відступу від висловленої у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року у справі № 819/1695/16 правової позиції.

Застосовуючи викладену Верховним Судом правову позицію щодо застосування положень пункту «и» частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ, суд погоджується з твердженнями позивача та вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до вислуги років ОСОБА_1 часу її роботи в ДПІ у м. Алчевську (Алчевській ОДПІ) в період з 03 січня 1997 року по 08 грудня 2003 року.

Отже судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на день звільнення 14 січня 2022 року у календарному обчисленні, з урахуванням спірного періоду роботи в ДПІ та ОДПІ, становить 25 років 00 місяців 11 днів.

При цьому, суд зауважує, що дослідженням дубліката послужного списку ОСОБА_1 та інших матеріалів її особової справи встановлено відсутність у позивача стажу, що підлягає зарахуванню до вислуги років у пільговому обчисленні.

Також судом встановлено, що відповідачем всупереч положень статті 9 Закону № 2262-ХІІ не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в податковій міліції в розмірі в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (за 25 років).

Відповідач у відзиві на позов фактично не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Проте зазначає, що нарахування та виплати цієї допомоги не здійснені через відсутність у Державному бюджеті України видатків на утримання ДФС у Луганській області починаючи з 2022 року.

Такі твердження відповідача суд відхиляє як безпідставні, з огляду на нижченаведені обставини.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

За встановлених обставин та нормативного врегулювання спірних правовідносин в цій частині позовних вимог, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, є:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у визначенні ОСОБА_1 календарної вислуги років на день звільнення - 14 січня 2022 року з врахуванням періоду з 03 січня 1997 року по 08 грудня 2003 року роботи у ДПІ у м. Алчевську (Алчевській ОДПІ), а також відмови, з урахуванням цих періодів роботи, у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ та пункту 10 Постанови № 393 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби;

- зобов`язання відповідача провести перерахунок календарної вислуги років позивача станом на день її звільнення зі служби - 14 січня 2022 року, із врахуванням періоду з 03 січня 1997 року по 08 грудня 2003 року роботи у ДПІ у м. Алчевську (Алчевській ОДПІ) та зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ та пункту 10 Постанови № 393 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

Щодо позовних вимог в частині компенсації позивачу суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 44 цей порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 Порядку № 44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Аналіз наведених положень Порядку № 44 дає підстави для висновку, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється за умови виплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Наведене означає, що Порядком № 44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

З аналізу положень статей 2, 5 КАС України слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Ураховуючи, що виплата спірних сум одноразової грошової допомоги при звільненні позивачеві ще не здійснена, суд дійшов висновку, що вимога щодо компенсації позивачу сум податку з доходів фізичних осіб з сум такої грошової допомоги є передчасною, оскільки на час розгляду справи таке право позивача ще не порушено та у суду відсутні підстави вважати протилежне, тому підстави для задоволення цієї вимоги відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44, як передчасної.

Вирішуючи позовні вимоги в частині, що стосуються ненаправлення відповідачем до відповідного територіального підрозділу Пенсійного фонду України подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ, суд виходить з такого.

Відповідач заперечує право позивача на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ з тих підстав, що на думку Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області, позивач на день звільнення зі служби в поліції - 31 грудня 2021 року не досягла віку, визначеного у пункті «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та не набула необхідної вислуги років.

Суд з такими твердженнями відповідача не погоджується, оскільки, як вже вище вказано, судом встановлено, що днем звільнення позивача зі служби має бути 14 січня 2022 року, а не 31 грудня 2021 року, та на день звільнення позивача зі служби - 14 січня 2022 року, календарна вислуга років ОСОБА_1 становила 25 повних років.

Також за даними паспорту громадянина України НОМЕР_5 , виданому Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 15 березня 2012 року, ОСОБА_1 на день звільнення її зі служби - 14 січня 2022 року, досягла 45-річного віку.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_1 на день звільнення зі служби в податковій міліції набула право на призначення їй пенсії за вислугу років, як відповідно до пункту «а», так і відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 48 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту) визначено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Абзацом першим пункту 1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1) (тут і далі Порядок № 3-1 наведений в редакції, чинній на час подання позивачем до відповідача рапорту від 27 вересня 2024 року), визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Уповноваженим органом (структурним підрозділом) заява про призначення пенсії з необхідними документами до органу, що призначає пенсію, може надсилатись поштою.

Пунктом 9 розділу І Порядку № 3-1 визначено, що внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Згідно із абзацами першим, третім пункту 11 розділу І Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу)) роз`яснюється, які документи необхідно подати додатково. При поданні цих документів до закінчення тримісячного строку з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) поштою, або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 1 розділу ІІ Порядку № 3-1 під час подання особою заяв, передбачених пунктами 2, 3 розділу І цього Порядку, пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків особою надається документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті).

Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у тому числі і в електронній формі.

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

У пункті 2 розділу ІІ Поряду № 3-1 визначений перелік документів, що додається до заяви про призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 3-1 уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів. У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 3-1).

Згідно із пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 3-1 копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.

Отже, з наведених положень Порядку № 3-1 слідує, що підставою для вчинення уповноваженим органом (структурним підрозділом) дій щодо підготовки документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, є подання особою, яка набула право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, заяви про призначення пенсії за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку.

Судом в ухвалі про відкриття провадження у справі зобов`язано сторони надати до суду письмову інформацію, чи подавала ОСОБА_1 до відповідача заяву про призначення їй пенсії за вислугу років; за наявності докази подання ОСОБА_1 до відповідача заяви про призначення їй пенсії за вислугу років разом з доданими до неї документами.

У заявах по суті справи сторони повідомили суду, що ОСОБА_1 заяву про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ до відповідача не подавала, а свою вимогу щодо оформлення необхідних для призначення пенсії документів зазначила у поданому нею рапорті від 27 вересня 2024 року.

Однак суд вважає, що поданий ОСОБА_1 до Комісії рапорт не є заявою про призначення пенсії у розумінні Порядку № 3-1 та не може підміняти собою таку заяву, оскільки зміст та форма поданого позивачем рапорту не відповідають змісту та формі заяви про призначення пенсії, наведеної у додатку 1 до цього Порядку.

Отже, оскільки підставою для вчинення уповноваженим органом дій щодо оформлення та направлення документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, до відповідного органу, що призначає пенсію, є подання позивачем заяви про призначення пенсії, то суд дійшов висновку, що відповідачем визначені Порядком № 3-1 не вчинені правомірно та у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача оформити та направити подання разом з матеріалами для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ до ГУПФУ в Луганській області, оскільки покладення судом на суб`єкта владних повноважень обов`язку вчинити такі дії попри неподання ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії, фактично є спонуканням діяти всупереч положень Порядку № 3-1, що є неприпустимим.

Твердженням позивача що Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області є уповноваженим органом на оформлення та направлення необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років документів суд не надає правової оцінки, як таким, що не входять до предмету доказування, оскільки, по перше, відповідач проти таких тверджень позивача не заперечував, а, по друге, позивач із заявою про призначення пенсії до Комісії не зверталася, а Комісія, у свою чергу, не відмовляла позивачу у виготовленні та направленні до відповідного органу Пенсійного фонду України документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу грошовий атестат, то суд також відмовляє в задоволенні цієї вимоги.

Так, пунктом 1 розділу ХІІІ Порядку № 616 визначено, що грошовий атестат за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, видає бухгалтерська служба, яка вносить інформацію про встановлені види виплат та нараховані суми грошового забезпечення, у таких випадках: 1) у разі переміщення з одного органу ДФС до іншого, у тому числі направлення до навчального закладу ДФС для навчання та зарахування у розпорядження; 2) у разі переведення осіб начальницького складу з органів ДФС до інших державних органів; 3) у разі прикомандирування осіб начальницького складу податкової міліції до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм установ, підприємств та організацій із залишенням у кадрах податкової міліції; 4) після закінчення навчального закладу ДФС під час зарахування у розпорядження ДФС; 5) під час звільнення у запас або відставку з призначенням пенсії.

Особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються у запас або відставку з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а після підписання власником передається разом з іншими документами до відповідного підрозділу органу ДФС, на який покладено функції з підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (пункт 4 розділу ХІІІ Порядку № 616).

Оскільки судом встановлено, що позивач звільнена зі служби в податковій міліції через скорочення штатів, а не у зв`язку із звільненням з призначенням пенсії, то у відповідача при звільненні позивача не виник обов`язок оформити та видати позивачу грошовий атестат.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача оформити належним чином всі необхідні записи в послужному списку позивача, у тому числі про її звільнення з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції, та надати його позивачу; зобов`язання відповідача здійснити відповідні записи про звільнення позивача з посади завідувача сектору захисту інформації Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції у трудовій книжці, то суд зазначає таке.

З матеріалів справи та заяв по суті справи судом встановлено, що оригінал особової справи позивача, її послужного списку та трудової книжки знаходяться у позивача.

Як слідує з листів Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2024 року № 64/12-97 та № 65/12-97, якими відповідач повідомив про результати розгляду рапорту позивача від 27 вересня 2024 року та адвокатського запиту від 11 листопада 2024 року, а також з відзиву, відповідач не заперечує проти внесення відповідних записів до документів позивача, оригінали яких знаходяться у позивача, у зв`язку з чим Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області запрошує ОСОБА_1 прибути із цими документами до Києва за місцезнаходженням відповідача.

Ураховуючи, що відповідач не відмовляє позивачу у здійсненні відповідних записів, а затримка у їх внесенні відбувається через ненадання позивачем оригіналів цих документів відповідачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, оскільки на час розгляду справи у суду відсутні підстави вважати, що за умови подання позивачем оригіналів трудової книжки та послужного списки відповідач відмовить позивачу в їх належному оформленні згідно з вимогами чинного законодавства, тому підстави для задоволення вимог в цій частині у суду відсутні.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи все вище наведене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням судом належного способу захисту порушених прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем у зв`язку із зверненням до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В ухвалі від 19 грудня 2024 року судом визначено, що позивач має сплатити судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме щодо: визнання протиправним та скасування наказу від 15 листопада 2024 року № 1-0 (пункт 1 позовних вимог) і похідні від неї (пункти 2, 4, 8 позовних вимог); зобов`язання відповідача оформити належним чином всі необхідні записи в послужному списку позивача (пункт 5 позовних вимог) у загальному розмірі 1937,92 грн.

Позивачем на виконання вимог ухвали подано до суду квитанцію від 19 грудня 2024 року № 9641-2358-7730-6390 про сплату судового збору в розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи, що суд частково задовольняє вимогу про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та відмовляє у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача оформити належним чином всі необхідні записи в послужному списку позивача як передчасної, керуючись частиною третьою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Литвин Олени Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області (зареєстроване місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, фактичне місцезнаходження: 02094, місто Київ, бульвар Верховної Ради, 24 Б, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору захисту інформації управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, у зв`язку з повним скороченням штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі з 31 грудня 2021 року на 14 січня 2022 року.

Визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області щодо відмови у визначенні ОСОБА_1 календарної вислуги років на день звільнення - 14 січня 2022 року, з урахуванням періоду з 03 січня 1997 року по 31 серпня 2000 року роботи у Державній податковій інспекції у м. Алчевську, з 01 вересня 2000 року по 08 грудня 2003 року роботи в Алчевській об`єднаній державній податковій інспекції.

Зобов`язати Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області провести перерахунок календарної вислуги років ОСОБА_1 станом на день її звільнення зі служби - 14 січня 2022 року, з урахуванням періоду з 03 січня 1997 року по 31 серпня 2000 року роботи у Державній податковій інспекції у м. Алчевську, з 01 вересня 2000 року по 08 грудня 2003 року роботи в Алчевській об`єднаній державній податковій інспекції.

Визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

Зобов`язати Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Луганській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова