Справа № 160/33923/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 період роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати пенсію починаючи з 06.11.2024 року з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що остання отримує пенсію за віком, проте, пенсійним органом відмовлено у зарахуванні в подвійному розмірі періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року. Позивач категорично не погоджується з такою позицію відповідача та зазначає, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Відповідачем не оспорюється, що протягом спірного періоду позивач працювала в інфекційних закладах охорони здоровя. Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі передбачене статтею 60 Закону №1788-ХІІ та не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-ІV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. З огляду на викладене, позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні у подвійному розмірі згідно зі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірних періодів трудової діяльності, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 262 Кодексу адміністративного України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС Україна) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зробив наступні висновки.
ОСОБА_1 згідно з паспортом серії НОМЕР_2 є громадянином України.
Позивач з 01.04.2019 року перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.11.2024 року позивач звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про зарахування до пенсійного стажу періодів роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року в подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії.
Не погодившись з діями відповідача стосовно не зарахування період роботи позивача у реанімаційній бригаді у подвійному розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).
Відповідно до абз. 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним вище особам пенсії призначають за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого в Законі України "Про пенсійне забезпечення".
Пунктом "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) (у редакції від 09.12.2012 у зв`язку з прийняттям рішення КСУ від № 1-р/2020 від 23.01.2020) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно з записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 , остання працювала:
- з 12.01.2009 року по 23.02.2015 року на посаді медсестри палатної інфекційного боксованого відділення у Спеціалізованій медсанчастині № 7;
- з 13.05.2015 року по 03.03.2020 року на посаді сестри медичної стаціонару легеневого туберкульозу.
Крім того, позивачем надано довідки № 79 від 25.04.2016 та № 59 від 11.04.2019 року на підтвердження особливого характеру роботи у спірні періоди.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
З урахуванням викладеного, суд визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 період роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На захист порушеного права позивача, суд зобов`язує Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд відповідно до частини другої статті 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, обирає належний спосіб захисту порушеного права та зобов`язує Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2024 про перерахунок пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
При цьому, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання відповідача перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 ,оскільки вказані вимоги є передчасними та зазначеним діям передує належний розгляд заяви про перерахунок пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З системного аналізу наведених у справі обставин, суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 23.12.2024 року.
Отже, оскільки основну позовну вимогу задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 період роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2024 про перерахунок пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоди роботи з 01.11.2008 року по 22.02.2015 року та з 13.05.2015 року по 11.04.2019 року у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук