Справа № 520/2131/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

27 лютого 2025 року Справа № 520/2131/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження заяву представника ОСОБА_1 про виклик свідків та клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №30 о/с від 22.01.2025 начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Петра Токаря про звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію заподіяної моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, у загальному розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 було відкрито спрощене провадження у справі.

24.02.2025 представником позивача до суду було подано заяву, в якій він просив здійснити виклик та допит у судовому засіданні свідків: начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Петра Токаря, начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області Євгена Васильєва, старшого інспектора з особливих доручень відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області Ігоря Зінов`єва.

В обґрунтування клопотання зазначено, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду із позовом у цій справі став факт видання, на думку позивача, незаконного наказу №30 о/с від 22.01.2025 про його звільнення з органів Національної поліції України в період проходження ним військової служби за мобілізацією. Про видання наказу позивач дізнався, отримавши офіційний лист з ГУНП в Харківській області вих.№358вс/119-12/01-2025 від 22.01.2025 із повідомленням про звільнення, до якого була надана належним чином завірена копія самого наказу. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що наказ №30 о/с від 22.01.2025 не видавався, не існує. Працівники УКЗ ГУНП в Харківській області підготували проект цього наказу про звільнення, присвоїли йому порядковий номер №30 о/с, однак нібито керівник ГУНП - начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_2 цей наказ не підписав, оскільки в іншому випадку наказ порушував гарантії військовослужбовців і був би недійсним. З невідомих підстав, з непідписаного наказу було зроблено копію, яку належним чином завірили. До непідписаного наказу був складений лист-повідомлення про звільнення позивача, який був підписаний т.в.о. керівника УКЗ ГУНП в Харківській області Євгеном Васильєвим з додатком - копією неіснуючого наказу. З невідомих підстав лист та копія неіснуючого наказу були поспішно зареєстровані старшим інспектором з особливих доручень відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області Ігорем Зінов`євим у журналі вихідної кореспонденції та поспішно направлені поштою на адресу ОСОБА_1 . Представник позивача зазначив, що до відзиву відповідачем не додано будь-яких доказів, які б підтверджували викладені обставини, недійсність наказу №30 о/с від 22.01.2025 чи іншим чином підтверджували об`єктивність описаних подій.

Представник позивача вважає, що пояснень відповідача про вищевказані події, є недостатньо для встановлення повних та об`єктивних обставин справи, зокрема таких питань: встановлення питання чи існує, чи видавався оскаржуваний наказ? На підставі чого був підготовлений проект наказу співробітниками УКЗ, які документи були підставою для його складення? Хто віддав розпорядження чи наказ про підготовку проекту наказу про звільнення саме щодо ОСОБА_1 .? Якщо, як вказано у відзиві, цей наказ не відповідає вимогам законодавства, то з яких підстав співробітники УКЗ складали завідомо незаконний наказ та подавали його на підпис керівнику? Чи був підписаний керівником наказ про звільнення та де знаходиться проект наказу тепер? Чому т.в.о. керівника УКЗ ГУНП в Харківській області Євген Васильєв підписав лист-повідомлення про звільнення ОСОБА_1 за відсутності наказу про звільнення? Чому за обставини відхилення проекту наказу про звільнення з нього було вироблено копію, яка належним чином завірена підписом відповідальної особи та печаткою ГУНП в Харківській області? З яких підстав старший інспектор з особливих доручень відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області Ігор Зінов`єв за відсутності наказу про звільнення, без перевірки додатків та відповідності копії наказу дійсному оригіналу, здійснив реєстрацію у журналі вихідної кореспонденції листа-повідомлення за .№358вс/119-12/01-2025 від 22.01.2025 та відправив поштою на адресу ОСОБА_1 фактично документи, які містили завідомо неправдиву інформацію про звільнення позивача? Чи був цей наказ переданий у роботу для подальшого проведення інших процедур, пов`язаних із звільненням ОСОБА_1 (наприклад, у бухгалтерію для здійснення остаточного розрахунку із працівником, в особову справу, чи передана інформація до органів ПФУ про звільнення та про припинення нарахування стажу, чи внесені зміни до трудової книжки ОСОБА_1 тощо)? Які ще були наслідки цієї ситуації у зв`язку із виданням недійсного наказу, пов`язані безпосередньо з трудовими та соціальними правами ОСОБА_1 .? Що було зроблено та ким після виявлення «недійсності» наказу про звільнення? Чи були усунуті негативні наслідки «недійсного» наказу та які саме, коли?

На думку представника позивача, встановлення цієї інформації може надати відомості про факт існування чи відсутності спірного наказу, про підстави, порядок та процедуру видання оскаржуваного наказу та відправлення його позивачу, про зміст порушених прав та, які саме права позивач ще були «випадково порушені» таким наказом та потребують відновлення, чи існують будь-які негативні наслідки для ОСОБА_1 у зв`язку із виданням оскаржуваного наказу та чи їх усунено відповідачем, тощо.

Крім того, представником позивача 24.02.2025 до суду було подано клопотання, в якому він просив здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що з урахуванням відсутності доказів, наданих до відзиву, протирічність слів відповідача, незрозумілість із тексту відзиву підстав оскаржуваних дій та рішень відповідача, неможливість здійснити аналіз дотримання порядку і процедури видання наказу за відсутності письмових доказів, для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав та процедури видання наказу тощо, є необхідним заслухати показання свідків, пояснення відповідача щодо викладених у відзиві фактів.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання та заяви представника позивача, дійшов наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 Кодексу адміністративного судочинства України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Згідно з статтею 92 Кодексу адміністративного судочинства України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до частини 2 статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що для обґрунтування підстав виклику свідків у даній справі необхідно виходити з принципу належності та допустимості доказів відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Так, належними засобами доказування предмету даного спору щодо визнання протиправним та скасування наказу №30 о/с від 22.01.2025, а також поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області; відшкодування моральної шкоди, є належні та допустимі докази у розумінні положень ст.ст.74, 74 КАС України.

У справі, яка стосується оскарження наказу №30 о/с від 22.01.2025, а також поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області; відшкодування моральної шкоди, належними та допустимими доказами є саме письмові докази, які підтверджують або спростовують факти, заявлені сторонами.

Показання свідків у даному випадку не можуть замінити письмових доказів у випадках, коли закон прямо визначає вимоги до підтвердження певних обставин.

Суд зазначає, що на підтвердження чи спростування обставин у цій справі належними доказами є витяги з матеріалів особової справи позивача, які стосуються спірних правовідносин, у тому числі оригінал або належним чином засвідчена копія оскаржуваного наказу, лист-повідомлення про звільнення позивача, вихідна кореспонденція відповідача, інші письмові докази, якими підтверджуються відомості, викладені позивачем та відповідачем у позові та відзиві на адміністративний позов (листи, довідки, розпорядження, облікові документи, інша вихідна кореспонденція, тощо).

Отже, суд зазначає, що за правилами ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини, які мають бути доведені письмовими доказами, не можуть бути доведені показаннями свідків.

Виклик свідків у даному випадку є недоцільним, оскільки їх показання не можуть підтвердити юридично значимі обставини, які потребують документального підтвердження.

Враховуючи викладене та предмет доказування у даній справі, суд доходить висновку, що показання свідків не є належним засобом доказування, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заяви позивача.

Щодо клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" (ч.4 ст.12 КАС України).

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З аналізу наведених вище норм права слідує, що питання розгляду справи за правилами загального або спрощеного провадження вирішується саме судом під час відкриття провадження у справі, враховуючи складність справи та інші обставини, які є підставою для визначення форми адміністративного судочинства.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд виходив з положень статті 12 КАС України.

При цьому, враховуючи предмет даного адміністративного позову, суд не встановив обставин, передбачених ч.4 ст.12 КАС України для призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Будь-яких інших обставин для розгляду справи за правилами загального позовного провадження судом, також, не встановлено.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. (ч.ч.5, 7 ст.262 КАС України).

За правилами ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, судом не встановлено обставин, які вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, які є незначної складності.

Суд зазначає, що положення ст.12 КАС України, не виключають право суду визначати доцільність спрощеного провадження на підставі аналізу наведених обставин, якщо суд дійде висновку, що справа є незначної складності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 260 КАС України, спрощене позовне провадження передбачене для швидкого вирішення справ незначної складності. Суд під час відкриття провадження у справі та на час розгляду клопотання представника позивача, з урахуванням предмета спору, характеру правовідносин і обсягу доказів не виявив обставин необхідності проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому, розгляд справи у спрощеному провадженні не позбавляє сторони права подати письмові заяви та додаткові пояснення в порядку, визначеному КАС України.

Крім того, відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених ст. 2 КАС України, суд зобов`язаний забезпечити своєчасний і ефективний захист прав сторін. Спрощене провадження, зважаючи на обставини справи, є найбільш доцільним для досягнення цієї мети.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника позивача.

Керуючись положеннями ст. 5, 12, 65, 72-76, 171, 242, 243, 248, 256, 257, 259, 260, 262, 293,294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про виклик свідків та клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копії даної ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Полях