Справа № 300/4685/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4685/24 пров. № А/857/30853/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року (суддя Могила А.Б., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківської області, в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення сорокової сесії Тлумацької міської ради сьомого скликання від 28.02.2020 №1463-40/2020 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням 7 сесії 5 скликання Тарасівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 27.03.2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельних ділянок, що знаходяться в с. Тарасівка, зокрема для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,60 га в урочищі «Могила». Вказав, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні позивача з 2003 року, що підтверджується відповідними документами. Проте, рішенням відповідача від 28.02.2020 №1463-40/2020 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, в межах населеного пункту с. Тарасівка урочищі «Могила» площею 0,98 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, 0,60 га з яких знаходиться у користуванні ОСОБА_1 . Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Звернув увагу, що спірне рішення порушує його право на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,60 га в урочищі «Могила», оскільки третій особі надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,98 га, в межах якої розташована земельна ділянка площею 0,60 га, яка перебуває у його користуванні. Як наслідок, оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач і третя особа звертались до відповідача для отримання дозволу на виготовлення земельної документації фактично на одну і ту ж земельну ділянку. Вказує, що відповідач не мав права приймати рішення та надавати в 2020 році ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,98 га, оскільки 0,60 га знаходилися в користуванні позивача ще з 2003 року, тобто не була вільною.

Відповідач, третя особа правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Рішенням Тарасівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 12.08.2003 №78 надано ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,60 га в урочищі «Могилка» (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням 7 сесії 5 скликання Тарасівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 27.03.2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельних ділянок, що знаходяться в с. Тарасівка, зокрема для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,60 га в урочищі «Могила» (а.с.135).

На підставі цього рішення ПП «Азимут» в 2007 році виконані топографо-геодезичні роботи по встановленню меж землевпорядкування по підготовці та видачі державного акту на право власності (технічна документація) на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 в урочищі «Могила» с. Тарасівка, Тлумацького району, Івано-Франківської області та складено технічний звіт (а.с.8-23).

В подальшому, рішенням сорокової сесії Тлумацької міської ради сьомого скликання від 28.02.2020 №1463-40/2020 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Тарасівка урочище «Могила» площею 0,98 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (а.с.5).

ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» в 2021 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Тарасівка урочище «Могила» площею 0,8947 га (а.с.137-141).

Сторонами не заперечується, що ні позивач, ні третя особа із заявами про затвердження землевпорядної документації до відповідача не зверталися.

Вважаючи рішення відповідача від 28.02.2020 №1463-40/2020 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що земельне законодавство України не містить заборони чи обмеження з приводу кількості виготовлених проектів землеустрою, які подані на погодження (затвердженням) відносно однієї земельної ділянки.

В статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 9,10 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (надалі Закон №280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Приписами частини 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 2 Земельного кодексу України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Право власності на землю гарантується (частина 2 статті 1 Земельного кодексу України).

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

За змістом частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, документація із землеустрою реєструються в день надходження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та розглядаються у порядку черговості їх надходження.

Таким чином, за змістом статті 118 Земельного кодексу України, дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року по справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі №545/808/17, від 22 лютого 2019 року по справі № 813/1631/14.

З системного аналізу приписів статті 118 Земельного кодексу України слідує, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, відповідна рада може відмовити.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельної ділянки, що знаходяться в с. Тарасівка для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,60 га в урочищі «Могила», а ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Тарасівка урочище «Могила» площею 0,98 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Земельна ділянка розміром 0,60 га в урочищі «Могила» (на яку ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельної ділянки), охоплюється земельною ділянкою площею 0,98 га в урочищі «Могила» (на яку ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність).

Як в технічному звіті ПП «Азимут» від 2007 року, так і в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Тарасівка урочище «Могила», який виконаний ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» в 2021 році, є прив`язка земельної ділянки до електричних опор Леп 35 кВт та Леп 110 кВт в урочищі «Могила» с. Тарасівка, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області.

Отже, позивач і третя особа зверталися до відповідача для отримання дозволу на виготовлення земельної документації фактично на одну і туж земельну ділянку (земельна ділянка площею 0,98 га в урочищі «Могила» охоплює земельну ділянку площею 0,60 га).

Разом з тим, рішення органу місцевого самоврядування про затвердження землевпорядної документації щодо вказаної земельної ділянки відсутні у зв`язку з неподанням позивачем і третьою особою відповідних заяв.

Позиція апелянта зводиться до того, що спірне рішення порушує його право на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,60 га в урочищі «Могила», оскільки третій особі надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,98 га, в межах якої розташована земельна ділянка площею 0,60 га, яка перебуває у його користуванні

Однак, апеляційний суд наголошує, що рішення відповідача про надання третій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не встановлює обмежень щодо реалізації позивачем права на отримання у встановленому законом порядку цієї земельної ділянки.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року в справі № 295/14795/16-а, від 19 червня 2018 року в справі № 750/8511/17, від 05 березня 2019 року в справі № 360/2334/17 та від 28 лютого 2020 року в справі №461/1257/17, від 15 березня 2021 року в справі № 441/701/17, від 15 вересня 2021 в справі № 740/4635/16-а.

На спірну земельну ділянку претендують позивач та третя особа, які виготовили в свій час відповідну земельну документацію, вказані особи мають право звернутися до відповідача за їх погодженням (затвердженням), так як земельне законодавство України не містить заборони чи обмеження з приводу кількості виготовлених проектів землеустрою, які подані на погодження (затвердженням) відносно однієї земельної ділянки.

Рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність приймає відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. У даних публічно-правових відносинах таким органом є відповідач.

Апеляційний суд резюмує, що відповідач прийнявши рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою вищевказаної земельної ділянки, третій особі, жодним чином не порушив права позивача, який також скористався своїм правом і виготовив технічний звіт на спірну земельну ділянку, адже право власності на таку земельну ділянку не визнано за жодною особою, тобто, як позивач, так і третя особа мають рівні права на неї. Разом з цим, у відповідності до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України документація із землеустрою розглядаються у порядку черговості їх надходження.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі №300/4685/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 27.02.25