Справа № 500/1283/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/1283/24 пров. № А/857/14767/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року, ухвалене суддею Подлісною І.М. у м. Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 500/1283/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.01.2024 року, о/р НОМЕР_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії (за віком), згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (російська федерація), з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація), згідно з записами в трудовій книжці та довідки № 33 від 30.12.2015 виданої АО «ДРСУ».

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом та зарахованого йому стажу.

09 травня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.01.2024 року, о/р НОМЕР_1 , яким відмовив ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії (за віком), згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація), згідно з записами в трудовій книжці № НОМЕР_2 та довідки № 33 від 30.12.2015 виданої АО «ДРСУ».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та зарахованого йому стажу.

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сплачений судовий збір в сумі 1211 грн 20 копійок.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на території Російської Федерації обчислюється, згідно з законодавством Російської Федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність позивача. Для підтвердження стажу роботи, позивач надав до пенсійного органу трудову книжку та довідки про стаж роботи та заробітну плату. Той факт, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не впливає на спірні правовідносини, оскільки вони виникли та існували до цього рішення Кабінету Міністрів України.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що позивач не надав довідки про стаж роботи позивачки на території Російської Федерації за період з 01.09.1994 року по 30.11.2015 року. Крім цього, відповідач зазначає, що з 01.01.2023 року Російська Федерації вийшла з угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим неможливо підтвердити сплату страхових внесків за період роботи позивачки на території Російської Федерації, що вказаний у трудовій книжці.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 12.01.2024 року позивач звернувся з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення № 76, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком, згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV), повідомивши настпупне:

Станом на 01.04.2023 року страховий стаж позивача становить 40 років 4 місяці 17 днів, із них 21 рік 2 місяці 13 днів набутий в Російській Федерації.

З 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому стаж набутий позивачем на території Російської Федерації не може бути зарахований до страхового стажу роботи позивача.

Крім того позивач не надав довідки для підтвердження періоду роботи з 19.09.1994 по 30.11.2015 в Російській Федерації.

Тому відповідач прийняв рішення про відмову позивачу в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на момент звернення.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав і громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійною забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави - учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захист) їхніх пенсійних прав.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь- якої і з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувається трудова діяльність.

Крім того, частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою; у разі виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон № 1058-ІV). для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пункт 1 Порядку № 637 передбачає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Апеляційний суд зауважує, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно із статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в Російській Федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище Федерального Закону № 173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.

У частині першій статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ зазначено, що, при підрахунку страхового стажу, періоди роботи до реєстрації громадянина як застрахованої особи, відповідно до Федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування», підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації.

Згідно із частиною другою статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ, при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального Закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

Отже, страховий стаж за період роботи позивача на території Російської Федерації, відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений відомостями з індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документами, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Водночас, обов`язковою умовою для зарахування зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Апеляційний суд встановив те, що позивач надав довідки № 33, 34, 35, 36 від 30.12.2015 року про період роботи позивача з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація) та отриману заробітну плату за цей період.

У довідках зазначено, що із нарахованих сум заробітної плати сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації

Отже, період роботи позивача з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація) необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

При цьому, на думку апеляційного суду, вихід України з 29 листопада 2022 року із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не впливає на порядок обчислення стажу, набутого позивачем на території Російської Федерації, до цього моменту, для призначення пенсії.

Це, зокрема, пояснюється тим, що у пункті 2 статті 13 Угоди зазначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.01.2024 року, о/р 76, яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії (за віком), згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через не зарахування періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 01.09.1994 року до 30.11.2015 року до страхового стажу необхідно скасувати.

Таким чином відповідну позовну вимогу необхідно задовольнити.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу роботи позивача період його трудової діяльності на території Російської Федерації та повторно розглянути заяву позивача про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, застосувати ефективний спосіб захисту порушеного права та задовольнити їх шляхом:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи:

з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), згідно із довідкою № 33 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ»

з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація), згідно з довідками № 33, 34, 35, 36 від 30.12.2015 виданими АО «ДРСУ».

Вихід за межі позовних вимог зумовлений тим, що позивач просив врахувати для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території Російської Федерації довідку № 33 від 30.12.2015 виданими АО «ДРСУ», яка підтверджує стаж роботи позивача лише з 01.09.1994 року по 31.12.1999 року на посаді водія у АО «ДРСУ».

Однак, стаж роботи позивача на посаді водія у АО «ДРСУ» за період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року підтверджується довідкою № 34 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ», за період з 01.01.2006 року по 31.12.2011 року довідкою № 35 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ», за період з 01.01.2012 року по 30.11.2015 року довідкою № 36 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ».

Тому, для належного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення, є необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час повторного розгляду заяви позивача про перехід на пенсію за віком зарахувати до страхового стажу роботи позивача стаж роботи набутий на території Російської Федерації і вказаний у довідках № 33, 34, 35,36 від 30.12.2015, що видані АО «ДРСУ».

Суд першої інстанції не це увагу не звернув, а тому неповно захистив порушене право позивача.

Крім того, апеляційний суд зауважу, що належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке за принципом екстериторіальності визначене, як орган, що вирішує питання про призначення позивачу пенсії.

Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.01.2024 року, о/р НОМЕР_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи:

з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), згідно із довідкою № 33 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ»

з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація), згідно з довідками № 33, 34, 35, 36 від 30.12.2015 виданими АО «ДРСУ».

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про часткове задоволення позову.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову 1211,20 грн., тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року в справі № 500/1283/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.01.2024 року, о/р НОМЕР_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи:

з 01.09.1994 р. до 09.09.1994 р. на посаді водія в АОЗТ «Автокомбинат № 29» (Російська Федерація), згідно із довідкою № 33 від 30.12.2015 виданою АО «ДРСУ»

з 19.09.1994 р. до 30.11.2015 р. на посаді водія першої категорії в ГКП «Транспортник» (перейменовано на АО «ДРСУ») (Російська Федерація), згідно з довідками № 33, 34, 35, 36 від 30.12.2015 виданими АО «ДРСУ».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сплачений судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель