Справа № 420/1041/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1041/25
УХВАЛА

27 лютого 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бездрабко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення доказів в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які станом на 29.02.2022 р. відповідали за прийняття на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка виразилася у невиконанні належним чином своїх службових обов`язків при прийнятті мене на військову службу, в результаті чого в пункті 7.3. розпорядчої частини Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про зарахування до списків особового складу частини" від 29.03.2022 р. № 109 не враховано фактичні і законні обставини прийняття на військову службу, викладені підстави, які не відповідають фактичним обставинам прийняття мене на військову службу, в тексті пункту 7.3. розпорядчої частини Наказу:

не вказано у наказовій формі викладу наступні слова: "з 29.03.2022 р. прийняти на службу до Збройних Сил України в добровільному порядку";

не вказано, що я в добровільному порядку виявив бажання проходити службу у Збройних силах України;

після слова "Підстава" вказано Указ Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 "Про повну мобілізацію", який фактично не був підставою для прийняття мене на військову службу і зарахування до списків особового складу військової частини при встановлених обставинах;

після слова "Підстава" не вказано визначальну законну підставу при прийнятті на військову службу у добровільному порядку: мою Заяву від 29.03.2022 р., яка призвела до оформлення прийняття мене на військову службу з порушенням моїх прав та законних інтересів, - я був прийнятий на військову службу за призовом, що не відповідало дійсності, а не у добровільному порядку;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 пункт 7.3. розпорядчої частини Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про зарахування до списків особового складу частини" від 29.03.2022 р. № 109 викласти у наступній редакції: "Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII, пунктів 2, 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 нижчепойменованого військовозобов`язаного, який в добровільному порядку виявив бажання проходити службу у Збройних силах України, з 29 березня 2022 року прийняти на службу до Збройних Сил України в добровільному порядку, зарахувати до списків особового складу, поставити на всі види забезпечення та укласти контракт: із солдатом ОСОБА_1 , на 3 роки з 29.03.2022 р. по 29.03.2025 р. (але не раніше скасування правового режиму воєнного стану) 04.10.1981 р.н., перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий 30.03.2018, орган, що видав: 5121, запис 998, ІПН НОМЕР_3 . Підстава: Указ Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 № 64/2022, заява ОСОБА_1 від 29.03.2022 р. ".

Ухвалою від 17.01.2025 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.02.2025 р. від позивача надійшла заява про забезпечення доказів, в якій просить витребувати у відповідача наступні документи: відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо військової частини НОМЕР_1 станом на 04.02.2025 р., в яких зазначено прізвище ім`я по-батькові особи, уповноваженої представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такої, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи; довіреність від імені відповідача, видана за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами на громадянина ОСОБА_2 ; мобілізаційне розпорядження від 03.03.2022 р., видане позивачу ІНФОРМАЦІЯ_2 ; фінансово-економічні документи, які підтверджують нарахування позивачу грошового забезпечення під час проходження військової служби за березень місяць 2022 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що фізична особа ОСОБА_2 , який на всіх процесуальних документах по цій справі відповідача називає заявником, а себе, чомусь, представником заявника, не має процесуальних повноважень представляти інтереси військової частини НОМЕР_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні підтверджуючі документи. Також зазначає, що одним із визначальних доказів, що ОСОБА_1 прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, як стверджує ОСОБА_2 є мобілізаційне розпорядження від 03.03.2022 р., яке повинно зберігатися разом із іншими документами, наданими відповідачем як підстави для прийняття на військову службу. Однак такого документа досі від відповідача не надходило і в матеріалах справи він відсутній.

25.02.2025 р. відповідач надав до суду заперечення на заяву про забезпечення доказів. Зазначає, що заявлені позивачем докази по своїй суті та змісту не є ані унікальними, ані неповторними у виготовленні. Інформація, яка міститься у таких доказах, в тому чи іншому вигляді зафіксована (збережена) в інших джерелах інформації, розпорядником яких є не тільки відповідач. Натомість позивач не має права довільно визначати для інших учасників справи спосіб доведення обставин та вимагати його втілення, використовуючи процесуальні механізми (наприклад, довіреність у паперовому вигляді). Крім того, мобілізаційне розпорядження від 03.03.2022 р. видавалось позивачу ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто сторонами правовідносин були ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивач. Відтак, розпорядниками інформації (документів) про мобілізаційне розпорядження від 03.03.2022 р. є ІНФОРМАЦІЯ_3 та сам позивач. Таким чином, підстави для забезпечення доказів відсутні та позивачем жодним чином не підтверджені, оскільки об`єктивно не існує обставин, які могли б свідчити про існування ризиків, визначених ч.1 ст.114 КАС України.

Розгляд даної заяви суд здійснює з урахуванням перебування судді Бездрабка О.І. у відрядженні в зв`язку із підготовкою в Національній школі суддів України та виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок забезпечення доказів в адміністративному процесі регулюється приписами ст.ст.114-117 КАС України.

Відповідно до ст.114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Статтею 115 КАС України визначено, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.

Приписами ч.1 ст.116 КАС України встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначаються: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Отже, інститут забезпечення доказів в адміністративному судочинстві спрямований на забезпечення здійснення процесу доказування шляхом збирання і закріплення доказів, якщо існують обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

Пунктами 4 та 5 ч.1 ст.116 КАС України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів повинно бути зазначено: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

У контексті вищевикладеного заява про забезпечення доказів повинна містити виклад обставин, які свідчать про небезпеку втрати доказів або неможливість чи ускладнення подання доказів у майбутньому.

На переконання суду, саме це відрізняє заяву про забезпечення доказів від звичайного клопотання про витребування доказів.

Аналізуючи наведені положення КАС України суд вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 9901/845/18.

Таким чином, забезпечення доказів доцільне та можливе лише за умови існування обставин, які б свідчили про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів позивачем не зазначено обставини, які б давали підстави вважати, що докази, які позивач просить забезпечити будуть втрачені або огляд доказів за місцем їх знаходженням, в разі визнання їх належними доказами у справі під час судового розгляду справи стане неможливим або утрудненим, як й не наведено посилань на ризики чи загрози того, що докази про забезпечення яких порушує питання позивач, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим.

Суд наголошує, що забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Однак, позивачем не надано доказів неможливості або ж ускладнення витребування таких доказів, а також не наведено обставин, що свідчать про небезпеку втрати таких доказів або про неможливість чи ускладнення подання доказів відповідачем у майбутньому.

У свою чергу, суд не встановив такої умови для забезпечення доказів як ризик втрати доказів, які просить витребувати позивач, а відтак суд вважає, що вказана заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.114, 115, 243, 248, 256 КАС України, суддя -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.І. Бездрабко