Справа № 380/18613/24
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2025 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛПРОМБУД» до Львівської митниці про скасування рішень
встановив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/100386/1 від 22.07.2024;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400130/2 від 29.07.2024 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400131/2 від 29.07.2024;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400142/2 від 12.08.2024;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400143/2 від 12.08.2024.
Ухвалою від 09.09.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду і відкрила спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Ухвалою від 23.01.2024 суд витребував у позивача докази.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларантом при поданні митних декларацій надано усі документи, які містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар, що ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, на думку позивача, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару. Зазначені митницею в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для прийняття оскаржених рішень про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості товарів.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що надано усі документи, які містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар, що ввозились на територію України в режимі імпорту.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Розрахована декларантом митна вартість товару 1 7209,65 Євро, товару 2 1791,87 Євро.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.
На вимогу митного органу уповноважена особа декларанта подав додаткові документи.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне.
Згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення.
Згідно пункту 4.1 Договору у випадку відмови замовника від замовленого перевезення, він сплачує перевізнику компенсаційні витрати за порожній пробіг транспортного засобу, підтверджений показниками спідометру виходячи з вартості: 8 грн за один кілометр пробігу по Україні та 16 грн за один кілометр пробігу по території інших держав, а також сплачує 10% штрафу від вартості перевезення. Даний пункт передбачає наявність додаткового документу, який міг би підтвердити замовлення такого перевезення. А відповідно до пункту 4.4 Договору за неподання транспортного засобу в пункт завантаження в узгоджені з замовником терміни, перевізник виплачує штраф.
Відповідно до пункту 8.5 Договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід?ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони укладені (складені) у тій самій формі, що й цей Договір. Будь які додаткові угоди чи додатки до договору не надано. У прайс-листі від 01.08.2023 вартість артикула 009246KY становить 6,80 євро за м2, а фактурна вартість такого артикула 6,80 євро за м2, інші позиції відсутні у такому документі.
Положенням пункту 5.1. контракту передбачено що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM. Для для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару;- копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені обставини вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей купівлі-продажу товару. Жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності декларантом не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України.
Відповідач 22.07.2024 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/002477.
Розрахована декларантом митна вартість товару 8707,63 Євро.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.
На вимогу митного органу уповноважена особа декларанта подав додаткові документи.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне.
Згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення.
До митного оформлення надано рахунок на відшкодування витрат на перевезення від 24.07.2024, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (ЦМР) вантаж перетнув кордон 27.07.2024. Тобто, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі. Необхідно зазначити, що у рахунку вказано термін дії -3 дні. Станом на день подання митної декларації документи на плату до митного оформлення не надано.
За власним бажанням декларантом додатково надано прайс-лист в описі товарних позицій відсутні артикули, (наведено загальний опис), що унеможливлює співставлення із інформацією наявною у комерційному інвойсі.
Положенням пункту 5.1 контракту передбачено що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені обставини вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо купівлі-продажу товару. Жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності декларантом не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України.
Відповідач 29.07.2024 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2024/000664.
Розрахована декларантом митна вартість товару 7938,40 Євро.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.
На вимогу митного органу уповноважена особа декларанта подав додаткові документи.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне.
Згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення.
До митного оформлення надано рахунок на відшкодування витрат на перевезення від 24.07.2024, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (ЦМР) вантаж перетнув кордон 27.07.2024. Тобто, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі. Необхідно зазначити, що у рахунку вказано термін дії -3 дні. Станом на день подання митної декларації документи на плату до митного оформлення не надано.
За власним бажанням декларантом додатково надано прайс-лист в описі товарних позицій відсутні артикули, (наведено загальний опис), що унеможливлює співставлення із інформацією наявною у комерційному інвойсі.
Положенням пункту 5.1 контракту передбачено що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені обставини вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо купівлі-продажу товару. Жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності декларантом не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України.
Відповідач 29.07.2024 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2024/000665.
Розрахована декларантом митна вартість товару 1 4576,01 Євро, товару 2 3955,90
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.
На вимогу митного органу уповноважена особа декларанта подав додаткові документи.
12.08.2024 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/400142/2, відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого позивачем товару за резервним методом за товар 1 у розмірі 8292,03 Євро, за товар 2 у розмірі 5983,01 Євро.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне.
Згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення.
До митного оформлення надано рахунок на відшкодування витрат на перевезення від 07.08.2024, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (ЦМР) вантаж перетнув кордон 09.08.2024. Тобто, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі. Необхідно зазначити, що у рахунку вказано термін дії -3 дні. Станом на день подання митної декларації документи на плату до митного оформлення не надано.
За власним бажанням декларантом додатково надано прайс-лист в описі товарних позицій відсутні артикули, (наведено загальний опис) що унеможливлює співставлення із інформацією наявною у комерційному інвойсі.
Положенням пункту 5.1 контракту передбачено що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені обставини вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо купівлі-продажу товару. Жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності декларантом не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України.
Відповідач 12.08.2024 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2024/000713.
Розрахована декларантом митна вартість товару 1 7687,46 Євро, товару 2 9716,79 Євро.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.
На вимогу митного органу уповноважена особа декларанта подав додаткові документи.
12.08.2024 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/400143/2, відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого позивачем товару за резервним методом за товар 1 у розмірі 2663,40 Євро, за товар 2 у розмірі 4496,78Євро.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне.
Згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення.
До митного оформлення надано рахунок на відшкодування витрат на перевезення від 07.08.2024, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (ЦМР) вантаж перетнув кордон 09.08.2024. Тобто, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі. Необхідно зазначити, що у рахунку вказано термін дії -3 дні. Станом на день подання митної декларації документи на плату до митного оформлення не надано.
За власним бажанням декларантом додатково надано прайс-лист в описі товарних позицій відсутні артикули, (наведено загальний опис) що унеможливлює співставлення із інформацією наявною у комерційному інвойсі.
Положенням пункту 5.1 контракту передбачено що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені обставини вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо купівлі-продажу товару. Жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності декларантом не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України.
Відповідач 12.08.2024 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2024/000714.
Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу;
- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х вказаного Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої вказаної статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 вказаного Кодексу або до суду.
У частині третій статті 55 МК України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті. Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.
Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення подала до відповідача разом із поданими митними деклараціями: пакувальні листи, рахунки-проформи/ інвойси, прайс-листи виробника, контракт, додаток до контракту, договір про міжнародне перевезення вантажів, декларації відповідності, копії митних декларацій країни відправлень.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта, відповідно до вимог частин другої-третьої статті 53 МК України, вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме:
зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.
Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.
Суд встановив, що відповідачем під час запитування додаткових документів не було повідомлено позивачу, які саме підстави послугували причиною для запитування додаткових документів, а направлено запит про надання повного переліку документів, що передбачений частиною третьою статті 53 МК України.
3 цього приводу суд звертає увагу, в першу чергу, на те, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 по справі № 804/4365/16 сформував правовий висновок щодо протиправності вимог митних органів надавати всі документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Вимога із загальним переліком документів та без зазначення конкретних сумнівів митного органу може мати тільки одну мету - створення формальних підстав для відмови у визнанні митної вартості.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
В оскаржуваних рішеннях відповідачем вказано, що згідно пункту 2.1 Договору № 15/05/24 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник зобов?язується: надати наступну інформацію перевізнику: найменування відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об?єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення та повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за одну добу до початку перевезення. Такий документ не надано до митного оформлення. Згідно пункту 4.1 Договору у випадку відмови замовника від замовленого перевезення, він сплачує перевізнику компенсаційні витрати за порожній пробіг транспортного засобу, підтверджений показниками спідометру виходячи з вартості: 8 грн за один кілометр пробігу по Україні та 16 грн за один кілометр пробігу по території інших держав, а також сплачує 10% штрафу від вартості перевезення. Даний пункт передбачає наявність додаткового документу, який міг би підтвердити замовлення такого перевезення. А відповідно до пункту 4.4 Договору за неподання транспортного засобу в пункт завантаження в узгоджені з замовником терміни, перевізник виплачує штраф.
Окрім того, в оскаржуваних рішеннях відповідачем вказано, що до митного оформлення надано рахунок на відшкодування витрат на перевезення, який виставлений раніше, а ніж товар перетнув кордон. Тобто, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі. У рахунку вказано термін дії - 3 дні. Станом на день подання митної декларації документи на плату до митного оформлення не надано.
Суд зазначає, що відсутність при митному оформленні замовлень га транспортування товару чи додаткових документів щодо замовлення на транспортування не може бути підставою, яка свідчить про відсутність відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар. Суд також зауважує, що відповідач не довів, яким чином неподання замовлення на транспортування та додаткових документів щодо замовлення на транспортування впливає на заявлену позивачем митну вартість товару.
Так, саме по собі індивідуальне замовлення позивача на поставку товарів не свідчить про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов відповідної експортно-імпортної операції та не є обов`язковим документом, що подається митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до вимог статті 53 МКУ.
Окрім того, відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Суд зазначає, що витрати на транспортування підтверджені позивачем документально, до митного органу подано наступні документи: договір про міжнародне перевезення вантажів від 15.05.2024 №15/05/24, рахунки на оплату транспортних послуг, рахунки на оплату транспортних послуг.
В оскаржуваних рішеннях відповідач також зазначає те, що відповідно до пункту 8.5 Договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід?ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони укладені (складені) у тій самій формі, що й цей договір. Будь які додаткові угоди чи додатки до договору не надано.
За власним бажанням декларантом додатково надано прайс-лист в описі товарних позицій відсутні артикули, (наведено загальний опис), що унеможливлює співставлення із інформацією наявною у комерційному інвойсі.
Суд вказує, що до митного органу позивачем подано контракт від 30.06.2022 №03/22, додаток до контракту № 1 від 13.03.2023, інвойси, пакувальні листи.
Так , відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2 контракту від 30.06.2022 № 03/22 продавець повинен продати, а покупець прийняти та оплатити товар, найменування, асортимент та кількість якого зазначаються у відповідних інвойсах. Ціна на товар узгоджується на кожну партію та вказується в інвойсах. Загальна сума контракту становить еквівалент 500000,00 Євро.
Таким чином, згідно контракту не передбачено укладання додаткових угод щодо кожної партії товару, найменування, асортимент та кількість товару зазначається у інвойсах, які подані до митного органу позивачем .
Окрім того, відповідачем не зазначено яким чином не надання позивачем прайс-листів щодо товару ставить під сумнів достовірність визначеної ним митної вартості товару.
Сам факт надання позивачем прайс-листів, не є підставою для визначення числового значення вартості товару і жодним чином не впливає на митну вартість товару, зокрема не свідчить про її заниження та не є підставою для коригування митної вартості.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом, відтак, суд дійшов висновку, що така неповнота чи обмеженість відомостей прайс-листа не є обґрунтованою підставою, як для витребування в декларанта додаткових документів, так і коригування з цієї причини митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі № 826/2277/16 зазначив, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми прайс-листів, тому митниця не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обґрунтовуючи свої сумніви.
Разом з тим, прайс-лист не є тим обов`язковим документом, який підтверджує митну вартість товарів. Обов`язкове подання прайс-листа частиною 2 статті 53 Митного кодексу України не передбачено.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду від 08.07.2019 у справі № 804/6217/15.
В оскаржуваному рішенні відповідач вказує також, що положенням пункту 5.1. контракту передбачено, що якість товару повинно відповідати експортним стандартам країни виробника та сертифікату якості заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та TM. Для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару;- копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД.
Суд зазначає, що позивачем надано митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.
Відповідачем не вказано яким чином сертифікат якості та документи, які підтверджують виробника товару впливає на заявлену позивачем митну вартість товару.
Суд також зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами.
При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.
З оскаржених рішень видно, що джерелом коригування митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом є митні декларації
Проте, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваних рішення.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/100386/1 від 22.07.2024, № UA209000/2024/400130/2 від 29.07.2024, № UA209000/2024/400131/2 від 29.07.2024, № UA209000/2024/400142/2 від 12.08.2024, № UA209000/2024/400143/2 від 12.08.2024 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2714,64 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/100386/1 від 22.07.2024.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400130/2 від 29.07.2024.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400131/2 від 29.07.2024.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400142/2 від 12.08.2024.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/400143/2 від 12.08.2024.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.