Справа № 645/270/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. Справа № 645/270/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мартинова О.М., м. Харків, повний текст складено 20.01.25 по справі № 645/270/25

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Смігунова Руслана Вікторовича , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до поліцейського 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Смігунова Руслана Вікторовича (далі поліцейський, перший відповідач), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Харківській області, другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 06.01.2025 серії ЕНА № 3799170, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 по справі № 645/270/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Смігунова Руслана Вікторовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано до Барвінківського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її невідповідність положенням Конституції України, діючому законодавству та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, просить суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року у справі № 645/270/25 та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції протиправно покладено на позивача обов`язки, які не передбачені статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо надання суду доказів проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 та не враховано, що позивачем здійснюється оплата житлово-комунальних послуг за цією адресою, доказами чого є банківські квитанції за грудень 2024 року про перерахування коштів ОСББ " Драгоманова 8 ОСББ", КП Комплекс з вивозу побутових відходів, ПрАТ "Харківенергозбут", КП "Харківські теплові мережі" та КП "Харківводоканал" за надані позивачу житлово-комунальні послуги.

Стверджував, що передача справи № 645/270/25 Барвінківському районному суду Харківської області, віддаленому на відстань 180 км від місцезнаходження позивача та відповідача, не сприятиме розгляду справи протягом розумного строку та призведе до порушення права ОСОБА_1 на звернення до суду.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.02.2019 у справі № 911/792/18, зазначив, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч.1 ст.312 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено адресу проживання: АДРЕСА_1 .

Проте, згідно з відповіддю № 1042677 від 17.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься за територіальною підсудністю до Барвінківського районного суду Харківської області.

Приймаючи ухвалу про передачу матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Смігунова Руслана Вікторовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до Барвінківського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції з посиланням на частину 1 статті 25 КАС України виходив з того, що зазначена справа територіально підлягає розгляду вищевказаним судом, оскільки згідно з відповіддю № 1042677 від 17.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а доказів проживання за адресою: АДРЕСА_1 ним не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України встановлено, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, справа щодо визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3799170 від 06.01.2025, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення частини 1 статті 122 КУпАП підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Згідно з положеннями статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що звертаючись із позовною заявою до Фрунзенського районного суду м. Харкова, позивач зазначив в якості своєї адреси проживання (перебування): АДРЕСА_1 . Проте, відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься за територіальною підсудністю до Барвінківського районного суду Харківської області.

Доказів реєстрації у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 позивачем до матеріалів справи не надано, а судом з Єдиного державного демографічного реєстру не встановлено.

Посилання позивача на сплату комунальних послуг за вказаною адресою з наданням відповідних квитанцій до матеріалів апеляційної скарги не є підтвердженням реєстрації у встановленому законом порядку за вказаним позивачем місцем проживання (перебування, знаходження).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

За приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Згідно з пунктами 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73, ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що в якості другого відповідача у справі позивачем визначено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи.

З цього приводу слід зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

З наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей вбачається, що Департамент патрульної поліції зареєстровано, як юридичну особу орган державної влади 07.11.2015 із присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 40108646, місцезнаходження юридичної особи - Україна, 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3.

Колегія суддів наголошує, що у розумінні статті 25 КАС України підсудність справ за вибором позивача є надана законодавцем особі-позивача можливість обрати місце вирішення адміністративним судом адміністративної справи з приводу оскарження індивідуального акту, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви N 29458/04 та N 29465/04, §24) ЄСПЛ закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заявам 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Відтак, встановивши, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є адреса, яка відноситься до м. Барвінкове Харківської області, а позивач не виразив бажання проводити розгляд справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням відповідачів у м. Києві, передаючи справу до Барвінківського районного суду Харківської області, суд діяв правомірно з дотриманням приписів КАС України, оскільки територіальна юрисдикція (підсудність) зазначеного суду поширюється на всю територію м. Барвінкове Харківської області.

Враховуючи викладене, посилання позивача на порушення судом першої інстанції при прийнятті спірного судового рішення правил територіальної підсудності при передачі справи № 645/270/25 до Барвінківського районного суду Харківської області є помилковими та такими, що підлягають відхиленню.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 по справі № 645/270/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко