Справа № 520/26236/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. Справа № 520/26236/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/26236/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 по справі №520/26236/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 по справі №520/26236/23 скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити позов ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100 000 грн згідно з приписами Постанови КМУ №168 необхідно встановити такі обставини, як: проходження військової служби у період дії воєнного стану у статусі військовослужбовця Збройних Сил; безпосередня участь в бойових діях/ забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії/перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок поранення (травми, контузії, каліцтва), що пов`язане із захистом Батьківщини; перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Відтак, оскільки позивач протягом спірного періоду був військовослужбовцем Збройних Сил, проходив військову службу у період дії воєнного стану та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого під час виконання бойового завдання поранення, відповідно він мав право на підставі Постанови КМУ №168 отримати збільшений розмір грошової допомоги.

За доводами апеляційної скарги вчинення Позивачем дисциплінарного проступку та притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути підставою для позбавлення його права на виплату додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою КМУ № 168, оскільки навіть сама Постанова КМУ № 168 не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю за перебування на військовій служби у період дії воєнного стану.

Окрім того, позивач зазначає, що є помилковими посилання суду першої інстанції на Окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, з огляду на те, що таке доручення не було зареєстрованим, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку. Відтак, за позицією позивача положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення Позивача права на додаткову винагороду за спірний період. Також за доводами позивача, на момент спірних правовідносин додаткова винагорода була регламентована виключено Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, проте порядок її виплати так і не знайшов свого відображення у Порядку № 260. У зв`язку з викладеним за позицією позивача єдиним нормативно-правовим актом для регулювання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану є сама постанова КМУ №168.

В той же час, на переконання позивача судом першої інстанції не взято до уваги довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка видана Військової частиною НОМЕР_1 15.07.2022 №27/1035, за якою 16.06.2022 близько 11 години 40 хвилин під час виконання бойового завдання в складі підрозділу в районі населеного пункту Дементіївка Харківської області, в ході бойового зіткнення на позиціях ротного опорного пункту з підрозділами збройних сил російської федерації ОСОБА_1 отримав травму (Вибухову травму Акубаротравму. Посттравматичну перфорацію обох барабанних перетинок. Гостру двобічну нейросенсорну приглухуватість), а також визначено, що травмування отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройній агресії російської федерації проти України, в зоні ведення бойових дій.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скарг, в межах оскарженої частини рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно довідки №27/1035, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 16.06.2022 отримав поранення за наступних обставин: 16.06.2022 близько 11 години 40 хвилин під час виконання бойового завдання в складі підрозділу в районі населеного пункту Дементіївка Харківської області, в ході бойового зіткнення на позиціях ротного опорного пункту з підрозділами збройних сил російської федерації. Травмування отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройній агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2022 №289 (по стройовій частині), ОСОБА_1 , старший оператор 1 протитанкового відділення протитанкового взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону, знятий з усіх видів грошового забезпечення з 27.10.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2022 №308 (по стройовій частині), ОСОБА_1 у зв`язку з його добровільним поверненням до частини після її самовільного залишення, зараховано на всі види забезпечення та поновлено виплату грошового забезпечення з 15.11.2022.

Відповідно до Виписки №4487 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 31.10.2022 по 11.11.2022.

Відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №15870 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 17.12.2022 по 24.12.2022.

Відповідно до Виписки №1412 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 31.12.2022 по 14.01.2023.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4240 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 18.03.2023 по 22.03.2023.

У період з 23.03.2023 по 01.04.2023 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Медичному реабілітаційному центрі «Миргород», що підтверджується Випискою №729 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1502 ОСОБА_1 лікувався у стаціонарі з 11.04.2023 по 21.04.2023.

З наданих військовою частиною витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.11.2022 №2986 та від 05.12.2022 №3653, а також відомостей, що є додатками до цих наказів, вбачається, що ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2022 року не виплачена додаткова винагорода у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Підстава: наказ №2819 від 27.10.2022.

Згідно витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.01.2023 №60, від 05.02.2023 №749, від 05.03.2023 №1272, від 05.04.2023 №1897, від 05.04.2023 №2572 та відомостей, що є додатками до цих наказів, ОСОБА_1 за період грудень 2022 року - квітень 2023 року виплачена додаткова винагорода у наступних розмірах:

- за період з 01.12.2022 по 15.12.2022 - 100 000,00 грн;

- за період з 16.12.2022 по 31.12.2023 - 30 000,00 грн;

- за період з 01.01.2023 по 15.01.2023 - 30 000,00 грн;

- за період з 16.01.2023 по 31.01.2023 - 30 000,00 грн;

- за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 - 100 000,00 грн;

- за період з 01.03.2023 по 17.03.2023 - 30 000,00 грн;

- за період з 03.04.2023 по 10.04.20203 та з 23.04.2023 по 30.04.2023 - 30 000,00 грн.

Разом із тим, позивач вважає, що за період його перебування на лікуванні у періоди з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, Військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.

Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом від 06.06.2023 щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за вищевказані періоди з урахуванням 100 000,00 грн.

Відповідач у відповідь на адвокатський запит направив на адресу представника позивача Довідку про виплату грошового забезпечення позивачу, а також витяги з наказів стосовно позивача.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 гривень за період з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, також з огляду на те, що у жовтні - листопаді 2022 року позивач самовільно залишив військову частину. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів з приведеними висновками суду першої інстанції частково не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а саме додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, зокрема, з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023.

Таким чином, вирішуючи спір у даній справі, колегія суддів керується чинними у вказані періоди нормами.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XIІ). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України строк дії воєнного часу продовжувався, який діє і на час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн та до 100 000,00 грн.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України № 1146 від 08.10.2022 та № 43 від 20.01.2023.

Так, в період з 31.10.2022 по 20.01.2023 пункт 1 Постанови 168 передбачав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема :

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

У відповідності до пункт 1 Постанови 168 в редакції чинній в період з 21.01.2023 по 21.04.2023 було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» Постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі Закон №1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 06.06.2018 № 260 (далі Порядок №260) шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм. Водночас, приведені вище директиви діяли до 01 червня 2022 року.

В подальшому у зв`язку із необхідністю врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року № 402 (далі Положення № 402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).

У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).

Разом з тим, у спірний період також було прийнято наказ Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 (який застосовується з 01 лютого 2023 року), за яким внесено зміни до Порядку №260, доповнивши його новим розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Згідно з пунктом 10 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема,

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 14 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналіз приведених положень дає підстави для висновку, що у спірний період до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, підлягають включенню наступні особи, а саме: які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється у період дії воєнного стану за час перебування військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), за формою, наведеною у додатку 5 Положення №402, яка видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець.

Аналізуючи приведені вище положення, можливо дійти до висновку, що додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

Аналогічні висновки приведені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №340/5387/22 та від 05.09.2024 у справі №340/5390/22.

Досліджуючи фактичні обставини у справі колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно довідки №27/1035, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 18 том 1), під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 16.06.2022 отримав поранення за наступних обставин: 16.06.2022 близько 11 години 40 хвилин під час виконання бойового завдання в складі підрозділу в районі населеного пункту Дементіївка Харківської області, в ході бойового зіткнення на позиціях ротного опорного пункту з підрозділами збройних сил російської федерації. Травмування отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройній агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій.

За доводами позивача після отриманого поранення він проходив стаціонарне лікування з жовтня 2022 року по квітень 2023 року, що підтверджено наступними доказами:

- період з 31.10.2022 по 11.11.2022 випискою №4487 від 11.11.2022 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 19 том 1);

- період з 17.12.2022 по 24.12.2022 перевідним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №15870 (а.с 20-21 том 1);

- період з 31.12.2022 по 14.01.2023 - випискою №1412 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 22, 164-165 том 1);

- період з 18.03.2023 по 22.03.2023 - випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4240 (а.с. 162-163 том 1);

- період з 23.03.2023 по 01.04.2023 - випискою №729 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 26-27 том 1);

- період з 11.04.2023 по 21.04.2023 - випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1502 (а.с. 28 том 1).

Кожна з приведених виписок із медичної картки хворого ОСОБА_1 містить посилання в анамнезі на наслідки вибухової травми, саме з приводу чого звертався останній до лікаря та відповідно був госпіталізований до стаціонару.

В ході розгляду справи відповідачем не заперечується обставина невиплати позивачу за період з 31.10.2022 по 11.11.2022, з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023 додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн.

Поряд з цим, Військовою частиною НОМЕР_1 зауважено, що ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2022 року не виплачена додаткова винагорода у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, що підтверджено витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.11.2022 №2986 та від 05.12.2022 №3653.

Щодо частини позовних вимог ОСОБА_1 , які охоплено періодом з 31.10.2022 по 11.11.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2022 №289 (по стройовій частині) (а.с. 16 том 1) ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину або місце несення служби, призупинено 27.10.2022 виплату грошового забезпечення.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2022 №308 (по стройовій частині) (а.с. 17 том 1), ОСОБА_1 у зв`язку з його добровільним поверненням до частини після її самовільного залишення, зараховано на всі види забезпечення та поновлено виплату грошового забезпечення з 15.11.2022.

Таким чином з приведеного вбачається, що в період з 27.10.2022 по 15.11.2022 ОСОБА_1 дійсно вважався таким, що самовільно залишив військову частину або місце несення служби. Факт самовільного залишення позивачем військової частини у період з 27.10.2022 по 15.11.2022 учасниками справи не заперечується.

Колегія суддів з цього приводу зауважує, що за пунктом 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29 було обумовлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн не включати військовослужбовців, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника) (підпункт 9.4 пункту 9).

Окрім того, у пункті 14 розділу XXXIV Порядку № 260 (застосовується з 01.01.2023) також закріплено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Тобто не включаються до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн або 100 000 грн військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували, за місяць, у якому здійснено порушення та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення.

Враховуючи, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за жовтень та листопад 2022 року була обумовлена саме самовільним залишенням позивачем військової частини або місця несення служби, що доведено наказами від 27.10.2022 №289 та від 15.11.2022 №308, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не виплатити позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн у жовтні 2022 року (місяці самовільного залишення частини) та листопаді 2022 року (місяці повернення).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаної частини вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним не вчинено дисциплінарного проступку та він не притягнений до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим він не може бути позбавлений права на виплату додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою КМУ № 168, оскільки навіть сама Постанова КМУ № 168 не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю за перебування на військовій служби у період дії воєнного стану, колегія суддів вважає безпідставними, адже пунктом 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29 було визначено підстави невиплати додаткової винагороди військовослужбовцям, які потім знайшли своє відображення у пункту 14 розділу XXXIV Порядку № 260.

Проте, колегія суддя не погоджується з висновками відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу у період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023 додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, виходячи з наведеного.

Так, довідкою №27/1035, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 18 том 1), підтверджується, що ОСОБА_1 16.06.2022 отримав поранення (Вибухову травму. Акубаротравму. Посттравматичну перфорацію обох барабанних перетинок. Гостру двобічну нейросенсорну приглухуватість) під час виконання бойового завдання в складі підрозділу в районі населеного пункту Дементіївка Харківської області, в ході бойового зіткнення на позиціях ротного опорного пункту з підрозділами збройних сил російської федерації.

Поряд з цим, медичні документи (виписка №4487 (а.с. 19 том 1); перевідний епікриз №15870 (а.с 20-21 том 1); виписка №1412 (а.с. 22, 164-165 том 1); виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4240 (а.с. 162-163 том 1); виписка №729 (а.с. 26-27 том 1); виписка №1502 (а.с. 28 том 1)) вказують на те, що в період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в медичних заклад, в тому числі у зв`язку з лікуванням вибухової травми, акубаротравми.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідач, які викладено у відзиві на апеляційну скаргу та відповідні висновки суду першої інстанції про те, що відсутні докази отримання поранення позивачем у листопаді-грудні 2022 року та січні-квітні 2023 року, адже постановою КМУ №168 передбачено виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100 000 грн починаючи з моменту такого отримання поранення під час захисту Батьківщини.

В той же час, приписи наведених вище норм права не містять будь-яких положень про те, що військовослужбовцю виплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні обмежена лише місяцем в якому було отримано поранення.

В той же час, доводи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність в медичних документах позивача визначення тяжкості поранення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки виходячи з приведених норм тяжкість поранення має визначальне значення лише при отриманні відпустки за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, а не для перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранення.

Окрім того, є безпідставними доводи відповідача про те, що 22.09.2023 позивач вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України (дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби), адже за приписами пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29 та пункту 14 Порядку №260 у спірний період військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини не виплачувалась винагорода за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманим пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань, зокрема, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023.

Підсумовуючи приведене вище суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум та щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин у даній справі положень окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, з огляду на те, що таке доручення не було зареєстрованим, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, колегія суддів вважає їх протиправними, виходячи з наступного.

Так, пунктом 2-1 Постанови №168 визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі Закон №1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за №382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 №912/з/29.

Таким чином, прийняття Міністром оборони України таких рішень, як зокрема і окремого доручення від 23 червня 2022 №912/з/29, узгоджується з його повноваженнями, визначеними пунктом 17 розділу I Порядку № 260, отож це рішення підлягало врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 420/1021/23 (постанова від 10.02.2025).

Стосовно доводів позивача, про те, що на момент спірних правовідносин порядок виплати додаткової винагороди не знайшов свого відображення у Порядку № 260, колегія суддів вважає безпідставними, адже саме у спірний період згідно з наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 (застосовується з 01 лютого 2023 року), було внесено зміни до Порядку №260, доповнивши його новим розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», яким саме і було врегульовано порядок виплати додаткової винагороди в період воєнного стану.

Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із частинами першою, другою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум та щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум, підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення відповідних вимог позову ОСОБА_1 .

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 по справі № 520/26236/23 - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум та щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким вказану вище частину позовних вимог ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 17.12.2022 по 24.12.2022, з 31.12.2022 по 14.01.2023, з 18.03.2023 по 22.03.2023, з 23.03.2023 по 01.04.2023, з 11.04.2023 по 21.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 по справі №520/26236/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич