Справа № 340/10557/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/10557/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Кравчук О.В.) в адміністративній справі №340/10557/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , в день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2009 рік;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 квітня 2009 року по 06 грудня 2023 року у розмірі 934918 (дев`ятсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн 98 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в Службі безпеки України. Наказом УСБУ в Кіровоградській області від 20.04.2009 його було виключено зі списків особового складу Управління. Проте, фактичний розрахунок (виплата компенсації за неотриману відпустку) відповідачем був здійснений лише 07.12.2023 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушено законодавство про працю, що зумовило звернення до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , в день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2009 рік.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 квітня 2009 року по 06 грудня 2023 року у розмірі 9163,95грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою аргументи відповідача, що за наявності відповідних бюджетних асигнувань Управлінням свої зобов`язання по нарахуванню та виплаті позивачу належної для отримання суми грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки виконано у повному обсязі. Також вважає, що судом безпідставно задоволено вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Управління щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як необґрунтовані та такі, що не відповідають приписам законодавства України, оскільки військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 04.12.1993 по 20.04.2009 позивач проходив військову службу на посадах осіб офіцерського складу в Управлінні Служби безпеки України в Кіровоградській області, остання посада перед звільненням - начальник інформаційно-аналітичного відділу УСБУ в Кіровоградській області.

Наказом УСБУ в Кіровоградській області від 20.04.2009 № 53-ос позивача було виключено зі списків особового складу.

Листом Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області №61 М-285/17 від 01.12.2023 року на звернення позивача, ОСОБА_1 було повідомлено, що з урахуванням пункту 6.10. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 №772. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за № 13236/16014 йому нараховано грошову компенсацію за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2009 рік. яку після надходження бюджетних асигнувань буде виплачено.

07.12.2023 на картковий рахунок позивача зараховано 1895,87 грн грошової компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2009 рік.

Таким чином, позивач вказує, що остаточний розрахунок з ним відповідач здійснив лише 07.12.2023 року.

Викладені обставини передували зверненню позивача до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про їх обґрунтованість та необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9163,95 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних сум при звільненні.

Так позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції не надає оцінку доводам суду першої інстанції в цій частині, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII ).

З матеріалів справи слідує, що позивач звільнений зі служби 20.04.2009 та виключений зі списків особового складу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом №2352-ІХ), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Жодна із зазначених норм законодавства не містить приписів про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що період затримки розрахунку при звільненні в даному випадку становить 5343 дні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу під час звільнення з військової служби з Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області (20.04.2009) не було виплачено компенсацію за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2009 рік. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 07.12.2023.

Відповідачем не заперечується та обставина, що за останні 2 місяці, що передують місяцю виключенню зі списків особового складу Управління, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 174,98 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні (з 20.04.2009 до 07.12.2023) складає 934918,98 грн.

Водночас, суд першої інстанції вірно зауважив, що загальна сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок позивача при звільненні у розмірі 934918,98 грн. дійсно значно перевищує суму своєчасно невиплаченої компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2009 рік у сумі 1895,87 грн., що в свою чергу не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що настільки тривалий строк затримки розрахунку з позивачем перш за все обумовлений поведінкою самого позивача, який упродовж 2009-2023 років не виявляв зацікавленості щодо повноти проведеного з ним розрахунку при звільненні та звернувся до відповідача з вимогою щодо виплати йому компенсації за невикористану відпустку лише через 14 років після звільнення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача в даному випадку слугуватиме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9163,95 грн. (з урахуванням інфляційного збільшення недоплаченої позивачеві суми становить у розмірі 7268,08 грн.).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, що після надходження відповідних бюджетних асигнувань у грудні 2023 року позивачу було нараховано та виплачено грошову компенсацію у розмірі 1895,87 грн. за невикористані 11 календарних днів щорічної основної відпустки за 2009 рік, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність або довготривале виділення коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими доводи скаржника, що положення КЗпП на військовослужбовців не поширюються, оскільки спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення вірно застосовано норми матеріального права та приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року в адміністративній справі №340/10557/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник