Справа № 300/4707/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2025 р. справа № 300/4707/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Боброва Ю.О.,
секретаря судового засідання Костюк О.С.,
представника відповідача Булки Т.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства Оріана до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позовні вимоги обґрунтовані наступними фактичними обставинами та нормами законодавства.
27.02.2024 на адресу АТ Оріана надійшов акт ГУ ДПС в Івано-Франківській області №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024 про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з плати за землю (земельного податку з юридичних осіб, орендної плати з юридичних осіб), з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Відповідно до ухвали суду від 08.07.2024, після усунення недоліків адміністративного позову, відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду від 11.06.2018 провадження у справі про банкрутство АТ Оріана припинено на підставі п. 5 ст. 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна від 18.01.2018 №2269-VIII та розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2015 Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році, відповідно до якого позивача включено до переліку об`єктів приватизації. Тому, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Безпідставним, на думку, відповідача є посилання Товариства на те, що камеральна перевірка проведена з порушенням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України 1095 днів. Оскільки, відповідно до приписів п. 76.3 ст. 76, ст.ст. 113, 114, 115 ПК України, датою, з якої обчислюється вказаний строк є дата сплати суми узгодженого податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати такого зобов`язання. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 107-115).
02.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач вважає, що відзив необґрунтований та протиправний. Зазначає, що податковим органом не спростовані доводи Товариства, викладені у позовній заяві. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 130-134).
Відповідно до направлених на адресу суду 18.11.2024 через інформаційно-телекомунікаційну систему Електронний суд додаткових пояснень по суті справи, відповідач, посилаючись на релевантну практику Верховного Суду у подібних правовідносинах та норми ПК України, вважає, що факт порушення граничних строків сплати податкового зобов`язання з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 414769,90 грн. підтверджується матеріалами камеральної перевірки, оформленої актом №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024, а також інтегрованою карткою платника цього виду податку за 2021 рік. Розмір штрафних санкцій наведений у розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (а.с. 164-170).
29.11.2024 представник позивача подав заперечення на додаткові пояснення відповідача, у якому просив такі додаткові пояснення відповідача не брати до уваги і повернути без розгляду (а.с. 192-193).
У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях.
Представник позивача, який належно був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибув. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі
Розглянувши матеріали адміністративної справи відповідно до вимог статті 262 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні за участі представника відповідача, заслухавши його усне пояснення, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд установив наступне.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2002 у справі №Б-11/283 за заявою ЗАТ КБ Приватбанк порушено провадження в справі про банкрутство ВАТ Оріана, введено процедуру розпорядження майном, а також мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 у справі №Б-7-11/283-13/143 введено процедуру санації боржника ВАТ Оріана.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 провадження у справі №Б-7-11/283-13/143-23/19 про банкрутство АТ Оріана припинено на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна та розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році, до якого було включено АТ Оріана.
26.02.2024 працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку АТ Оріана щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з плати за землю (земельного податку з юридичних осіб, орендної плати з юридичних осіб), з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.
За наслідками проведеної перевірки складено акт №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024 (далі акт перевірки), яким, серед іншого, встановлено несвоєчасну сплату АТ Оріана узгоджених сум грошових зобов`язань з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2007-2010 роки в розмірі 414769,90 грн. (а.с. 57-59, 174-176).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням норм матеріального права, які їх регулюють та встановлених у судовому засіданні фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі ПК України).
Суд зазначає, що способи здійснення податкового контролю перелічені у статті 62 ПК України, згідно якої до них, серед іншого відноситься здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Порядок проведення камеральної перевірки, в свою чергу, безпосередньо встановлено статтею 76 ПК України, пунктами 76.1 та 76.2 якої, передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог етапі 86 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Таким чином, судом встановлено, що контролюючим органом дотримано процедуру проведення перевірки та з дотриманням вимог законодавства складено акт перевірки №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024 (а.с. 57-59, 174-176).
Відповідно до підпункту 267.1.1 пунгркту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (підпункт 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України).
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 ПК України).
Відповідно до підпункту 267.6.4 пункту 267.4 статті 267 ПК України платники податку-юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об`єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально. Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, декларація юридичною особою-платником подається протягом місяця з дня виникнення права власності на такий об`єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.
Згідно пунктів 267.7 та 267.8 статті 267 ПК України податок сплачується юридичними особами авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації за місцем реєстрації об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Статтею 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).
За правилами пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/ або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується в зокрема і фінансова відповідальність. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПК України).
Згідно з пунктом 124.1 статті 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Пунктами 113.1 та 113.2 статті 113 ПК України визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори; застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (стаття 114 ПК України).
Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.
Згідно з приписами пункту 102.2 ст. 102 ПК України, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:
102.2.1. податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано;
102.2.2. посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.
Контролюючий орган має право проводити перевірку з питань дотримання вимог статті 39-3 цього Кодексу фінансовими агентами та власниками рахунків та визначати суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) у випадках та розмірах, визначених цим Кодексом, не пізніше 1825 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання звіту про підзвітні рахунки, а якщо відповідний звіт був поданий пізніше за днем його фактичного подання. Строк давності, визначений цим абзацом, не застосовується щодо перевірки фінансового агента, який не подав звіт про підзвітні рахунки за звітний період у визначеному цим Кодексом порядку.
Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, є несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законом строки.
При цьому, позивач стверджує про порушення процедури проведення камеральної перевірки АТ Оріана в частині строків давності проведення перевірки. Суд з цього приводу звертає увагу на таке.
Як уже зазначено вище, строки давності для проведення камеральної перевірки визначені пунктом 102.1 статті 102 ПК України, відповідно до приписів якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
В спірному випадку обчислення визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України строку 1095 днів для проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання розпочинається з дати фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з вказаного вище податку, самостійно визначеного АТ Оріана у вказаних вище податкових деклараціях. Разом з тим, податкові зобов`язання позивачем не виконані.
За вказаних обставин, станом на час проведення камеральної перевірки АТ Оріана 26.02.2024, не завершився граничний строк на проведення такої перевірки 1095 днів. Тобто такий строк не завершився з огляду на загальну норму податкового закону, встановлену пунктом 102.1 статті 102 ПК України.
Окрім цього, пунктом 52 прим. 2, підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України зупинено перебіг такого строку у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та, надалі, воєнним станом.
Специфіка застосування штрафної санкції відповідно до норм ПК України полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму податкового зобов`язання. Тобто, базою визначення суми штрафних санкцій є сума, яка фактично сплачена, а не сума податкового боргу, або сума грошового зобов`язання у повному обсязі. Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.
Таким чином, з огляду на положення чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків, датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України. Таким строком є строк 1095 днів, початком відліку якого є дата сплати податкових (грошових) зобов`язань.
Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, сформованому у постанові від 24.07.2023 за результатом розгляду справи №821/850/18, в якій досліджувалось питання встановлення початку відліку строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання.
Так, у вказаній постанові від 24.07.2023 у справі №821/850/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформував наступний висновок:
…датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.
Для забезпечення узгодженості судової практики з висновками, викладеними у цій постанові, Верховний Суд зазначає, що наведені висновки щодо застосування норм права повинні враховуватися судами під час вирішення тотожних спорів незалежно від того, чи у даній постанові перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої відступила судова палата у цій справі….
Окрім цього, суд звертає увагу на існування мораторію на проведення камеральних перевірок та з цього приводу зазначає таке.
18.03.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020 №533-IX (далі Закон №533-IX).
Відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України було встановлено мораторій на проведення документальних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
На період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Постановою від 27.06.2023 №651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану встановлено, що дія п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану.
Тимчасово на період дії воєнного стану, починаючи з 27.05.2022, привілюють норми в частині звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання платником податків податкових обов`язків у випадках та за умов, передбачених пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Згідно з пунктом 102.9 статті 102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених ПК України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених ПК України. Відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України з 18.03.2020 по 27.05.2022 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України з 27.05.2022 по день завершення перевірки зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Законом України від 12.05.2022 № 2260-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану, внесено зміни та доповнення до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, та передбачено, що у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності.
При цьому, вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.
Проте, з 01.08.2023 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану від 30.06.2023 №3219-IX (далі Закон №3219-IX), яким п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України виключено, а редакцію пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України викладено в такій редакції: Тимчасово, до 01.08.2023, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім виключень, які не стосуються перебігу строку нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з земельного податку фізичних осіб.
Таким чином, з 01.08.2023 остаточно скасовано зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, яке було запроваджено в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану.
З огляду на вищевказане, перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, було зупинено в період з 18.03.2020 по 16.03.2022 в зв`язку з дією карантину, та з 17.03.2022 по 31.07.2023 в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану. Так, перебіг строків давності, передбачених ст. 102 Кодексу, зупинено з 18.03.2020 по 31.07.2023 року (включно), а тому з 01.08.2023 року перебіг строку відновився.
Отже, з 01.08.2023 для платників податків та контролюючих органів відновлено перебіг строків, визначених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, контролюючий орган вправі був нарахувати платнику податків штраф за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2007-2010 роки в розмірі 414769,90 грн. з урахуванням періоду зупинення такого строку давності.
Отже, доводи представника позивача про порушення контролюючим органом процедури проведення камеральної перевірки АТ Оріана, за результатами якої складено акт за №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024, є помилковими та безпідставними.
Так, щодо доводів представника позивача про нездійснення АТ Оріана основного виду господарської діяльності (виробництво пластмас у первинних формах) та відсутності в позивача коштів, то такі обставини не свідчать про відсутність вини позивача в несвоєчасній сплаті податкових зобов`язань. Зокрема, із пояснень представника позивача у позові та відповіді на відзив вбачається, що останній визнає факт сплати податкових зобов`язань з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, нарахованих відповідно до поданих декларацій за 2007-2010 роки, тобто з порушенням граничних термінів сплати таких податкових зобов`язань. При цьому, представник позивача посилається, що АТ Оріана сплачувало такі податкові зобов`язання після виникнення в Товариства фінансової можливості для їх сплати.
Так, на підтвердження фактичної сплати АТ Оріана податкових зобов`язань з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів судом досліджено витяг з інтегрованої картки платника податку, відповідно до якого АТ Оріана протягом 2018 року сплачувало до бюджету цей вид податку (а.с. 117, 177-180).
У постанові від 08.12.2022 по справі №520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень ПК України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме: що платник податків, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Водночас, не у кожному випадку необхідно встановлювати наявність в платника податків вини у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності) для притягнення його до відповідальності.
З цього приводу позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України, є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Суд зауважує, що у даному випадку АТ Оріана притягнуто до фінансової відповідальності у вигляді штрафу на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України. Отже, для притягнення АТ Оріана до фінансової відповідальності достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що не є спірним у цій справі, оскільки такий факт визнається обома сторонами.
Щодо доводів позивача про дотримання ним правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, та вчинення усіх можливих дій для недопущення прострочення грошового зобов`язання, а також наявності обставин, які не залежали від позивача, та які фактично пом`якшують відповідальність, то суд зазначає таке.
Щодо посилань представника позивача, що на підставі рішення начальника Калуського управління ГУ ДФС в Івано- Франківській області від 27.03.2018 належне АТ Оріана майно перебуває в податковій заставі, що, у свою чергу, унеможливлює його реалізацію з метою погашення наявної заборгованості, то су зауважує, що АТ Оріана не надало доказів оскарження такого рішення контролюючого органу щодо податкової застави майна позивача чи його скасування, та, як наслідок, таке рішення є чинним.
Також суд звертає увагу на те, що пунктом 92.1 статті 92 ПК України визначено, що платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.
Позивачем не надано суду докази таких звернень до контролюючого органу для отримання згоди на відчуження майна та докази неможливості реалізації майна позивача для погашення податкового боргу.
Щодо доводів представника позивача про перебування АТ Оріана в процедурі банкрутства, то суд вказує на таке.
Відповідно до пункту 87.10 статті 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з Кодексом України з процедур банкрутства без застосування норм цього Кодексу.
Так, статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства регламентовано порядок запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Відповідно до частини 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Частиною 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Відповідно до частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.
Згідно з частиною восьмою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2002 у справі №Б-11/283 за заявою ЗАТ КБ Приватбанк порушено провадження в справі про банкрутство ВАТ Оріана, введено процедуру розпорядження майном, а також мораторій на задоволення вимог кредиторів.
На час порушення провадження в справі про банкрутство ВАТ Оріана був чинним Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992 за №2343-ХІІ.
Так, відповідно до частини першої статті 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Таким чином, нарахування штрафу по всіх видах заборгованості та зобов`язаннях, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 у справі №Б-7-11/283-13/143 введено процедуру санації боржника ВАТ Оріана.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 провадження у справі №Б-7-11/283-13/143-23/19 про банкрутство АТ Оріана припинено на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна та розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році, до якого було включено АТ Оріана.
З огляду на те, що податковий борг позивача виник по вимогах поточних кредиторів (з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2007-2010 роки) та враховуючи припинення процедури банкрутства позивача з 11.06.2018, то в спірному випадку не застосовуються норми, передбачені пунктом 87.10 статті 87 ПК України та статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства щодо мораторію в процедурі банкрутства, на відносини між АТ Оріана та контролюючим органом щодо сплати податкових зобов`язань зі сплати вказаного виду податку, оскільки нарахування штрафних санкцій за прострочення сплати вказаних зобов`язань мали місце після завершення вказаної процедури.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Оріана, код в , адреса: вул. Євшана, 9, м. Калуш, Калуський р-н, Івано-Франківська обл.,77300;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області: код в , адреса: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ,76018.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.