Справа № 536/2587/23
Суддя: Колотієвський О. О.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/2587/23
Провадження № 2-а/536/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: інспектор взводу № 2 роти ТОР УПП в Полтавській області Тищенко Лілії Василівни - про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 09 листопада 2023 року інспектором взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Тищенко Лілією Василівною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 058435, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Як вбачається із описаної вище постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 058435 від 09.11.2023 року інспектор взводу № 2 роти ТОР УПП в Полтавській області Тищенко Л.В. визнала позивача ОСОБА_1 винним у порушенні вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», та зазначила у постанові наступне: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 09.11.2023 року об 11.00 год. в м. Полтава по вул. Шевченка, 34 керував транспортним засобом, не маючи права на керування, а саме, не набувши такого права після прийняття рішення Кременчуцьким районним судом про позбавлення права керування транспортними засобами, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух та постанову КМУ 340, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП»

Вважає, що зазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням вимог норм чинного законодавства, включаючи Конституцію України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закон України «Про національну поліцію» із огляду на наступне.

Як пояснив ОСОБА_1 під час укладення договору про надання правової допомоги своєму представнику, інспектор патрульної поліції Тищенко В.В. повідомила, що нібито ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області у 2004 році. При цьому не зазначила ані дати такого судового рішення ані номеру судової справи.

Сам же позивач повідомив своєму представнику, що йому не відомо щоб стосовно нього у 2004 році розглядалася справа у суді і що він на підставі судового рішення був позбавлений права керування транспортними засобами.

На підтвердження своїх доводів він пред`явив своє посвідчення водія, яке він отримав 06.10.1998 року на право керування транспортними засобами категорій «А» та «В», яке, як зазначив ОСОБА_1 ніколи у нього не вилучалося.

Під час досудової підготовки матеріалів, представником позивача адвокатом Шевченком С.М. до Кременчуцького районного суду було направлено адвокатський запит, у якому представник просив надати наступну інформацію:

- Чи притягувався Кременчуцьким районним судом Полтавської області до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху України у 2004 році ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Якщо так, то чи накладалося на ОСОБА_1 у зв`язку з цим адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами?

- Чи передавалася згадана постанова суду для виконання та чи була вона виконана в частині позбавлення ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами?

- Також просив надати копію даної постанови Кременчуцького районного суду Полтавської області, за її наявності.

У відповідь на адвокатський запит Кременчуцьким районним судом було повідомлено, що

«Згідно запису у журналі обліку матеріалів адміністративного правопорушення за 2004 рік, ОСОБА_1 постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2004 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Оскільки справа про адміністративне правопорушення № 3-1739/220 відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП знищена (акт № 1 від 12.04.2010 року) відповідно до наказу № 5/ОД від 10.03.2010 року та Інструкції про затвердження Переліку судових справ та документів діяльності суду із зазначенням строків їх зберігання, можливість надати іншу інформацію по справі чи копію зазначеної постанови, відсутня»

Із наведеної відповіді Кременчуцького районного суду Полтавської області не можливо зробити висновків, чи був дійсно ОСОБА_1 , ознайомлений із судовим рішенням, а також, чи передавалося таке судове рішення до виконання у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 321 КУпАП (у редакції, яка була чинна на момент винесення рішення судом у справі № 3-1739/20041

Водії транспортних засобів, судноводії і особи, що порушили правила полювання, вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, а також у разі його скорочення відповідно до статті 320 цього Кодексу особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені у неї документи. Вилучене посвідчення водія транспортного засобу повертається особі, яку було позбавлено права керування транспортними засобами, після проходження нею перевірки знань правил дорожнього руху у Державній автомобільній інспекції.

Крім того, відповідно до п, 22 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (у редакції, яка була чинна на момент винесення рішення судом у справі № 3-1739/2004). на яку посилається відповідач у своїй постанові про накладення адміністративного стягнення,

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим їх на 12 місяців і більше, провадиться після складання теоретичного і практичного екзаменів, а позбавленим за керування транспортними засобами в стані сп`яніння посвідчення може бути повернуто після обов`язкового проходження медичного огляду та складання теоретичного і практичного екзаменів. При цьому практичний екзамен приймається екзаменаційною комісією на транспортному засобі однієї із категорій, права на керування яким було позбавлено.

Відповідно ж до ст. 303 КУпАП (теж у редакції, яка була чинна на момент винесення рішення судом у справі № 3-1739/2004

Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі зупинення виконання постанови відповідно до статті 291 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги або протесту. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень».

Тобто, як випливає із наведених вище правових норм, постанова Кременчуцького районного суду від 03.09.2004 року по справі № 3-1739/2004, якою ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 2 роки, мала бути виконана шляхом вилучення у останнього посвідчення водія.

Оскільки таке посвідчення не було вилучене (так як воно є наявним у ОСОБА_1 ), значить і постанова у справі про адміністративне правопорушення не була виконана протягом трьох місяців, як це передбачено ст. 303 КУпАП, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Або ж, після винесення постанови Кременчуцьким районним судом Полтавської області рішення про позбавлення ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами терміном на 2 роки, після відбування покарання, відповідальними працівниками ДАІ було проведено перевірку теоретичних та практичних знань вимог ПДР України ОСОБА_1 та йому таке посвідчення було повернуте відповідно до вимог зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України.

У будь якому випадку, за наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія, яке було видане раніше, аніж винесено постанову Кременчуцьким районним судом Полтавської області про позбавлення його права керування транспортними засобами, не давало працівниці патрульної поліції права виносити постанову, яка оскаржується, виходячи із наведеного вище, тобто:

1. Або постанова не була звернута до виконання на протязі трьох місяців із дня її винесення та на даний час вона не підлягає виконанню.

2. Або постанова була виконана та посвідчення водія було повернуто ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

У будь якому випадку інспектором патрульної поліції було порушено положення ч. 2 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто за відсутності у інспекторки патрульної поліції достовірної інформації про звернення постанови Кременчуцького районного суду Полтавської області до виконання у справі № 3-1739/2004 чи щодо її виконання/невиконання відповідальними особами, у неї не було жодної законної підстави виносити спірну постанову.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким:

- скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 0584358 від 09.11.2023, винесену інспектором взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Тищенко Лілією Василівною про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

- стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на позов представник Департаменту патрульної поліції вказував зокрема те, що думка правопорушника та незгода його з притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 09.11.2023, об 11 год. 00 хв., в м. Полтава, вул. Шевченка, 34, керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив постанову КМУ № 340 від 08.05.1993р. та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

Повністю не погодились із судовими витратами.

Просили відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача просив суд розглядати справу без їх участі, та відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 09 листопада 2023 року інспектором взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Тищенко Лілією Василівною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 058435, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд виходить з такого.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001року №1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст.14Закону України" Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 2 ст. 126 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт а)).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Як встановлено дослідженими по справі доказами, постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.09.2004 року в справі № 3-1739/2004 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки. Вину визнав.

У зв`язку з цим поліцейським безпосередньо після виявлення правопорушення винесено оскаржувану постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на ту обставину, що строк позбавлення права керування транспортним засобом сплив, а оскільки вилучення не було то постанова не підлягає виконанню, не відповідають нормам права з огляду на таке.

Як встановлено судом, постанова Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.09.2004 року в справі № 3-1739/2004 відносно позивача набрала законної сили.

Позивач, будучи особою, відносно якої набрало законної сили рішення суду про позбавлення його права керування транспортними засобами, в подальшому у встановленому законом порядку таке право керування не набув, отже, в розумінні норм ч. 2 ст. 126 КУпАП є особою, яка не має права керувати транспортними засобами.

Статтею 317-1 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, передбачено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що посвідчення у позивача станом на час позбавлення його права керування транспортними засобами не було тимчасово вилучено. На виконання судового рішення позивачем в 10-денний строк посвідчення водія не було передано уповноваженим органам.

Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства. Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що після набрання законної сили судовим рішенням про позбавлення його право керування транспортними засобами позивач у встановленому законом порядку не було складено теоретичний і практичний іспит.

Посилання позивача на те, що він не знав про наявність судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами не заслуговує на увагу, оскільки з тексту постанови суду вбачається, що позивач вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, отже, був обізнаний про наявність відповідного судового рішення та призначеного йому покарання.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху України, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, правові підстави для скасування постанови поліцейського відсутні, суд приходить до висновку про безпідставність твердження позивача про наявність підстав для скасування постанови.

Суд, приходить висновку, що оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень, наданих поліцейському, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. При цьому зміст постанов відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КпАП України.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необхідність залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Інші обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесенні позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ч.2 ст.126 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 241-246, 250, 251, 255, 293-295 КАС України, «Правилами дорожнього руху України», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: інспектор взводу № 2 роти ТОР УПП в Полтавській області Тищенко Лілії Василівни - про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський