Справа № 140/5210/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5210/24 пров. № А/857/21132/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (суддя Плахтій Н.Б., ухвалена в м.Луцьк) у справі № 140/5210/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 603589,93 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 603589,93 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 47008,73 грн на виконання судового рішення у справі №140/6711/22, грошового забезпечення у розмірі 14472,21 грн на виконання судових рішень у справі №140/18128/23, індексації грошового забезпечення у розмірі 64000,24 грн на виконання судового рішення у справі №140/6869/21 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка ухвалено в порядку письмового провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог в частині із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надання доказів на підтвердження таких обставин.

Представником позивача адвокатом Дзундзою Ю.Р. на усунення недоліків позовної заяви 23.07.2024 подано заяву про поновлення строку звернення до суду у частині позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи поданої заяви, представник позивача посилається на те, що проведені відповідачем раніше виплати індексації не може вважатися проведенням остаточного розрахунку, оскільки такі виплати були оскаржені позивачем у судовому порядку. При цьому покликається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 про те, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (п. 51 постанови).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України врегульовано, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначено, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

11.02.2021 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №240/532/20 дійшов висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.

Предметом даного спору є вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з дня фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2020 звільнено з військової служби.

Разом з тим, оскільки відповідач в день звільнення не здійснив виплату, серед іншого, одноразової грошової допомоги, грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 у справі №140/6711/22 позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за вісім повних календарних років служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за вісім повних календарних років служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На виконання вказаного судового рішення відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 31.03.2023 у розмірі 47008,73 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 та додатковим рішенням від 11.09.2023 у справі №140/18128/23, які залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.01.2024, позов задоволено частково; визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо застосування з 30 січня 2020 року по 07 лютого 2020 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані 84 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 2 календарних дні, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року по 07 лютого 2020 року грошової компенсації за невикористані 84 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 2 календарних дні, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; зобов`язано здійснити перерахунок та виплату місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 07.02.2020 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно.

На виконання вищевказаних судових рішень відповідач виплатив грошове забезпечення 08.02.2024 у розмірі 14472,21 грн (а.с.9зворот).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №140/6869/21 позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2022, задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення з 10 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 07 лютого 2020 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 року; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 07 лютого 2020 року із застосуванням базового місяця - березень 2018 року (з урахуванням виплачених сум); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 у справі №140/6709/22 позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 змінено в частині: визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо недотримання вимог абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року по 07 лютого 2020 року; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 07 лютого 2020 року у розмірі 4329,08 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078.

Відтак, на виконання вищевказаних судових рішень відповідач виплатив індексацію грошового забезпечення 15.06.2022 у розмірі 64000,24 грн та 19.04.2024 у розмірі 99104,58 грн.

Як вказав суду першої інстанції, зазначені обставини виплати належних позивачеві сум грошового забезпечення на виконання судових рішень викладені безпосередньо позивачем у позовній заяві, отже не є спірними.

Тому, оскільки виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №140/6869/21 проведена 15.06.2022, тому строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сплив 16.07.2022.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналогічно строк звернення до суду з даним позовом при виплаті грошового забезпечення за судовим рішенням у справі №140/6711/22 (дата виплати 31.03.2023) сплив 01.05.2023, за судовими рішеннями у справі №140/18128/23 (дата виплати 08.02.2024) 09.03.2024

Слід зазначити, що строк звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку обраховується окремо.

Відтак, зважаючи на те, що з вимогами про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення, проведеного за судовими рішеннями у справах №140/6869/21 (дата виплати 15.06.2022), №140/6711/22 (дата виплати 31.03.2023) та №140/18128/23 (дата виплати 08.02.2024), ОСОБА_1 звернувся 15.05.2024, тому позивач пропустив місячний строк звернення до суду з такими вимогами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин. Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути врахована судом лише у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача не навів жодних причин пропуску строку звернення до суду, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного судового рішення, яке скасуванню не підлягає.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 383 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 140/5210/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга