Справа № 160/6024/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
про відмову в забезпеченні позову
28 лютого 2025 р.Справа №160/6024/25
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву представника позивача Павелка Сергія Михайловича про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Павелка Сергія Михайловича до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
24.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 21.02.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Павелка Сергія Михайловича до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області По особовому складу від 22.01.2025 року №71 о/с в частині переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 (0048968), на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 (0048968) на посаду заступника начальника Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 року зазначена вище справа розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Одночасно із поданою до суду позовною заявою ОСОБА_1 до суду подано заяву про забезпечення позову, за наслідками розгляду якої, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу повернуто без розгляду.
27.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 27.02.2025 року через систему Електронний суд заява представника позивача Павелка Сергія Михайловича про забезпечення позову, в якій представник заявника просить суд:
- забезпечити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання наказу протиправним, скасування наказу та поновлення на посаді, шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22.01.2025 року №71 о/с, в частині що стосується переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 на нижчу посаду - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Аргументи даної заяви зводяться до того, що підполковник поліції ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому просить визнати наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22.01.2025 року №71 о/с, про його переміщення з посади заступника начальника Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області протиправним та його скасування. Станом на дату звернення із цим позовом, позивач у відповідності до вимог ч. 6 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», продовжує виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав до переміщення, тобто обов`язки заступника начальника Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області. Проте станом на дату прийняття судом рішення по суті позовних вимог позивача буде або призначено на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, або звільнено зі служби у порядку ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вищезазначені обставини можуть значно ускладнити або і взагалі унеможливити виконання рішення суду прийнятого по суті позовних вимог, адже на відповідну посаду може бути призначено іншу особу, права якої будуть захищені чинним законодавством, а прийняте рішення суду мати ілюзорний характер.
У позовній заяві ОСОБА_1 надає обґрунтування, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного наказу щодо його переміщення у зв`язку із скороченням чи реорганізацією, адже така реорганізація стосується виключно зміни назви районного відділу поліції з «Новомосковського» на «Самарівський», і жодного скорочення штатів не відбулося: штатна чисельність працівників, як у Новомосковському ВП ГУНП в Дніпропетровській області, так і в Самарівському ВП ГУНП в Дніпропетровській області складає 330 посад; керівництво 5 посад (копія наказу Нацполіції від 14.11.2024 №1196, яким затверджено штатний розпис, копія наказу Нацполіції від 28.10.2024 №1138 «Про затвердження змін до Структури територіальних органів поліції», інформація про кандидатів на посаду в Самарівському РВП ГУНП в Дніпропетровські області). Зміст вищезазначених наказів дає підстав для обґрунтованого припущення про те, що спірний наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22 січня 2025 року №71 о/с є очевидно протиправним, і невжиття судом заходів забезпечення позову значно ускладнить подальше виконання рішення суду. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Предметом оскарження у дані справі є наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22.01.2025 року № 71 о/с «По особовому складу» у частині переміщення поліцейського ОСОБА_1 на нижчу посаду.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення заявленого позову, суд має врахувати, що доводи позивача щодо порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» при прийнятті оскаржуваного наказу становлять предмет доказування, який має досліджуватись під час розгляду справи, а тому, для вжиття судом заходів забезпечення позову у даній справі має бути встановлена щонайменше одна з виключних підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, а саме:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 року, зазначена вище заява про забезпечення позову була розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви представника позивача Павелка Сергія Михайловича про забезпечення позову про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.
Розглядаючи заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову забезпечення позову, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Разом з тим, позивачем у заяві про забезпечення позову не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
Суд зазначає, що передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).
У заяві про забезпечення позову представник позивача просить суд зупинити дію оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22.01.2025 року №71 о/с, в частині що стосується переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 на нижчу посаду - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Посилання представника позивача на протиправність оскаржуваного наказу суд в межах розгляду заяви про забезпечення позову не приймає до уваги, оскільки протиправність чи правомірність оскаржуваного наказу будуть встановлюватися судом під час розгляду справи по суті.
У межах розгляду даної заяви судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності оскаржуваного наказу, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності чи правомірності без розгляду справи по суті є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
Також, суд зазначає, що в даній адміністративній справі кінцева мета позивача за результатом розгляду справи по суті - це скасування наказу про переміщення на іншу посаду, яку він займав раніше, та поновлення на посаді, яку він займав раніше.
Так, забезпечивши цей позов шляхом зупинення дії наказу щодо переміщення позивача на іншу посаду, яку він займав раніше, суд фактично продовжить службові відносини між позивачем та відповідачем (роботодавцем) за попередньою посадою. Такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову в даній справі.
Тобто, задоволення заяви позивача фактично призведе до розгляду судом справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Отже, позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист прав позивача та якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Судом таких обставин також не встановлено.
За таких підстав та враховуючи, що позивачем не доведено існування обставин, вказаних у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому заява представника позивача Павелка Сергія Михайловича про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -
У задоволенні заяви представника позивача Павелка Сергія Михайловича про забезпечення позову - відмовити повністю.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник