Справа № 520/13665/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. Справа № 520/13665/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., по справі № 520/13665/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 196 404,75 грн. у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023 в розмірі 196 404,75 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023, відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не врахував того факту, що між позивачем та відповідачем був наявний спір з приводу виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.2 ст. 117 КзПП, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Між позивачем та відповідачем був наявний спір з приводу призначення Позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, який вирішений Харківським окружним адміністративним судом рішенням від 30.11.2023 року у справі № 520/26945/23, в якому питання про визначення суми відшкодування позивач не ставив, і, відповідно, суд це питання не вирішував.

Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що полковник ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 22.07.1996 по 13.03.2023, звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №72 від 13.03.2023 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 520/26945/23, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше. (а.с.24-27)

На виконання судового рішення, відповідачем проведено остаточний розрахунок та 08.02.2024 виплачено вихідну допомогу при звільненні у сумі 315 521,60 грн., що підтверджується банківською випискою. (а.с. 20)

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.03.2024, в якій просив виплатити середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 остаточного розрахунку при звільненні. (а.с.13-15)

Відповідач листом від 09.04.2024 повідомив позивача, що майнові права позивача не порушені, внаслідок чого відсутні правові підстави для застосування санкції ст. 117 КЗпП України. (а.с. 16-17)

Позивач, посилаючись на протиправну не виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 14.03.2023 по 14.09.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування середнього заробітку, за весь час затримки з дня, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023, відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

Разом з тим, вважав, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку в розмірі 196 404,75 грн, звернені на майбутнє , а тому відмовив в цій частині позову.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ні Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 за № 2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ця позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.

Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, а також не установлено правових наслідків недотримання такого строку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Тож у випадку встановлення порушення роботодавцем вищевказаних норм та наявності для застосування до останнього наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав працівника буде стягнення з такого роботодавця суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17.

Колегія суддів зауважує, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації грошовового забезпечення) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Наведена правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.02.2020 у справі №806/305/17, від 06.08.2019 у справі №826/9793/18, від 20.02.2020 у справі №821/723/17, від 02.09.2020 у справі №804/7733/16, від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, від 19.05.2022 у справі № 1640/3365/18.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що підстав для застосування ст. 117 КЗпП України немає, через відсутність спору щодо нарахованих сум належних працівникові при звільненні.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем проведений 08.02.2024, коли відповідачем виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 315 521,60 грн., що підтверджується банківської випискою. (а.с.20)

Відтак, періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є шестимісячний проміжок часу з 14.03.2023 (з дня, наступного за днем звільнення) по 14.09.2023.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності права на середній заробіток, за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності спору стосовно одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає такими, що не звільняють відповідача від обов`язку виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, оскільки спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі № 520/13665/24 - в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій