Справа № 580/9732/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року справа № 580/9732/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Олійник розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/9732/24 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування завданої шкоди, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

02.10.2024 вх.№46291/24 позивач у позовній заяві просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_1 , що завдали шкоду державі у сумі 3186,16 грн;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 шкоду завдану Державі у сумі 3186,16 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2024 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, 23.01.2025 здійснений перехід до загального позовного провадження, 05.02.2025 закрите підготовче судове засідання та призначений розгляд справи по суті на 17.02.2025.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що начальник відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби унаслідок помилок, допущених під час оформлення витягів із наказів по стройовій частині, чим допустив різницю у даних щодо кількості особового складу у відділі персоналу та продовольчій службі, що як наслідок призвело до понаднормового списання продуктів у кількості 27 комплектів на загальну суму 3186,16 грн.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

30.01.2025 вх.№4655/25 відповідач надав клопотання про врахування істотних умов у справі, зазначає, що позивач не ознайомив відповідача із службовим розслідуванням, тому проведене службове розслідування не відповідає вимогам наказу Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» та не може бути враховане судом.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що начальник відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 (звільнений з військової служби) та державний службовець ОСОБА_2 унаслідок помилок, допущених під час оформлення витягів з наказів по стройовій частині, що призвели до різниці у даних особового складу у відділі персоналу та продовольчій службі та до понаднормового списання продуктів харчування у кількості 27 комплектів у сумі 3186.16 грн.

Унаслідок допущених порушень, описаних в підпункті 3.1 пункту 3 Акту службового розслідування за фактом надмірної видачі продуктів харчування та розбіжностей у відомостях щодо кількості потреби постановки на харчове забезпечення військовослужбовців від 27.11.2023 №64 загальна різниця у даних щодо кількості особового складу у відділі персоналу та продовольчій службі за період діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.06.2019 до 31.08.2023 призвела до понаднормового списання продуктів у кількості 368 комплектів на загальну суму 48 566,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору ІНФОРМАЦІЯ_3 надсилав листи громадянину ОСОБА_1 вих. №1021/1/1268 від 30.12.2023 та вих.№1021/15/256 від 04.03.2024, проте відповіді станом на теперішній час ОСОБА_1 так і не надав ІНФОРМАЦІЯ_4 .

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут). Згідно зі ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Відповідно до ст. 1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону № 160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст.10 Закону № 160).

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори належать вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18. Велика Палата Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) висновує, що у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

«Зловживання владою» і «зловживання службовим становищем» є альтернативними діяннями, передбаченими ст. 364 КК України, недоведеність одного статусу під час доведеності іншого не виключає можливості зміни у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, порівняно з формулюванням в обвинувальному акті (вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19.12.2024 у справі № 991/6481/22).

КАС ВС у постанові від 21.11.2024 у справі №240/34142/24 вказав що, п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження. Згідно з п. 17 Розділу ІІ Інструкції №322 передбачено право на оскарження в судовому порядку висновків комісії з розслідування.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

ВС від 06.02.2024 № Пз/990/10/22 (№640/13029/22) вказав: зміст поняття «військовослужбовець» на законодавчому рівні розкрито у Положенні №1153/2008. Також Закон № 2232-XII визначає військовослужбовців як громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу. Військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, що є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 381/4598/21).

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.11.2023 №522 з вини начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 (звільнений з військової служби) та державного службовця ОСОБА_2 унаслідок помилок, допущених під час оформлення витягів з наказів по стройовій частині різниця у даних щодо кількості особового складу у відділі персоналу та продовольчій службі призвела до понаднормового списання продуктів у кількості 27 комплектів на загальну суму 3186,16 грн. Унаслідок порушень, описаних в підпункті 3.1 пункту 3, Акту службового розслідування за фактом надмірної видачі продуктів харчування та розбіжностей у відомостях щодо кількості потреби постановки на харчове забезпечення військовослужбовців від 27.11.2023 №64 загальна різниця у даних щодо кількості особового складу у відділі персоналу та продовольчій службі за період діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.06.2019 по 31.08.2023 призвела до понаднормового списання продуктів у кількості 368 комплектів на загальну суму 48566 грн. 17 коп.

Верховний Суд № 826/9751/14 ЄДРСР 100973142 звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя.

Суд враховує, що акт розслідування не належить судовому оскарженню, проте докази оскарження відповідачем індивідуального акта у частині - п.7 наказу від 27.11.2023 №522 «Про результати службового розслідування за фактом надмірної видачі продуктів харчування та розбіжностей у відомостях щодо кількості потреби постановки на харчове забезпечення військовослужбовців» не надані.

У задоволенні вимоги визнати протиправними дії ОСОБА_1 , що завдали шкоду у сумі 3186,16 грн, належить відмовити, позаяк позивач звертається до суду відповідно до ч.4 ст.5 КАС України, встановивши наказом від 27.11.2023 №522 «Про результати службового розслідування за фактом надмірної видачі продуктів харчування та розбіжностей у відомостях щодо кількості потреби постановки на харчове забезпечення військовослужбовців» протиправність поведінки військовослужбовців у спірних правовідносинах, а не п.3 ч.1 ст.5 КАС України, де передбачена похідна частина способу захисту порушеного права особи - утриматися від дій.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Лист-повідомлення від 04.03.2024 вих.№1021/15/265 про відшкодування суми 3186,16 грн направлений відповідачу рекомендованою кореспонденцією - ідентифікатор 672.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Беручи до уваги, що станом на час розгляду справи доказ сплати відповідачем у добровільному порядку заподіяних Державі Україна збитків у сумі 3186,16 грн не наданий, тому суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначений порядок розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2024 у справі №240/17530/23 висновує: аналіз змісту частин першої-третьої статті 139 КАС України дозволяє дійти висновку про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову як повністю, так і частково) не належать розподілу за результатом розгляду справи. Суд вважає, що такий підхід законодавця нерозривно пов`язаний із завданням адміністративного судочинства, що полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин із метою ефективного захисту прав, свобод й інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень із боку суб`єктів владних повноважень. Якщо позивачем є суб`єкт владних повноважень, то незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз (частина друга статті 139 КАС України), не належать розподілу. Як зазначає Верховний Суд у справі №240/17530/23 підхід про розподіл судових витрат у разі відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову не сприятиме врегулюванню відповідачами спорів у позасудовому порядку, оскільки їм буде вигідніше програти справу і не відшкодовувати судові витрати на сплату судового збору, ніж добровільно виконати вимоги позивача - суб`єкта владних повноважень до вирішення спору по суті та мати обов`язок відшкодовувати його витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з коштів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на відшкодування матеріальної шкоди Державі Україна у сумі 3186 (три тисячі сто вісімдесят шість) грн 16 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати не належать розподілу.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення суду направити сторонам справи:

позивач: ІНФОРМАЦІЯ_5 [ АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ];

відповідач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ].

Рішення суду складене 27.02.2025.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА