Справа № 400/10211/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10211/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:05.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України у Львівській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача №94 від 25 липня 2024 року (в зміну рішення №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року);

- зобов`язання ГУПФ України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язання ГУПФ України у Львівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 18 липня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу позивача періоди роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 18 липня 2024 року він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та додатками до неї. Відповідачем було розглянуто його заяву та прийнято рішення №94 від 25 липня 2024 року про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу, при цьому не було зараховано періоди роботи в РФ з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також період роботи з 04 квітня 1988 року по 30 вересня 1998 року. В подальшому відповідачем було переглянуто заяву позивача і прийнято рішення на заміну попередньому №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року. Цим рішенням відмовлено у призначенні пенсії через відсутність страхового стажу, але зараховано період з 01 квітня 1988 року по 30 вересня 1998 року, згідно записів трудової книжки, при цьому не зараховано періоди роботи в РФ з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року. Позивач вважає протиправним рішення №94 від 25 листопада 2024 року про відмову у призначенні пенсії та не зарахування спірного періоду до його страхового стажу, тому звернувся до суду з позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за принципом ектериторіальності ним розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийнято рішення №94 від 25 липня 2024 року про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу, в подальшому заява позивача була переглянута і на заміну цього рішення було прийнято рішення №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року. Позивачу правомірно не було зараховано спірний період роботи в РФ, оскільки 23 грудня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України у Львівській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України у Львівській області №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року в частині незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 , прийнятого на заміну рішення №94 від 25 липня 2024 року.

Зобов`язано ГУПФ України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 липня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України у Львівській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справ.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вказує що з 23 грудня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, страховий стаж набутий на територіях договірних сторін Угоди зараховується по 31 грудня 1991 року;

- за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано такі періоди роботи: на території РФ з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно вкладиша в трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки 23 грудня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України у Львівській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) та інших чинних нормативно-правових актів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУПФ України у Миколаївській області 18 липня 2024 року із заявою (встановленого взірця) щодо призначення пенсії по віку, до якої долучено пакет документів.

Розглянувши заяву позивача від 24 липня 2024 року, ГУПФ України у Львівській області, за принципом екстериторіальності, було прийнято рішення від 25 липня 2024 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону №1058, оскільки стаж становить 19 років 04 місяці 14 днів, про що повідомлено заявника листом.

Згодом, після отримання листа ГУПФ України у Миколаївській області від 09 вересня 2024 року за №1400-0305-9/74965, ГУПФ України у Львівській області, перевіривши знову надані документи ОСОБА_1 , прийнято рішення від 19 вересня 2024 року на заміну рішення від 25 липня 2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення №94 від 25 липня 2024 року, однак зазначене рішення є нечинним, оскільки відповідач на заміну цього рішення під час повторного розгляду заяви позивача від 18 липня 2024 року прийняв рішення №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року, що підтверджується відповідачем у відзиві та листом від 30 вересня 2024 року.

Тому, суд першої інстанції, керуючись п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, скасовав рішення №94 про відмову в призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року в частині незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно з записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.1, 3, 5 ст. 4, ч.1 ст. 9, ст. 24 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно Закону №1058-ІV цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону №1058-ІV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 ст. 4 Закону №1058-ІV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 №1058-ІV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Пунктом 1 ст. 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок обчислення страхового стажу визначений ст. 24 Закону №1058-ІV.

Згідно зі ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону №1058-ІV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Відповідно ч.1 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно п.1 ч.22 Закону №1058-ІV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Згідно з приписами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, стаж позивача у спірний період підтверджується записами вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 року України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі Угода).

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з п.1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Колегія суддів наголошує, що згідно вимог п.3 ч.1 ст. 244 КАС України, до спірних правовідносин, при вирішенні даної справи, необхідно застосувати правову норму, яка була чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною у період роботи позивача в РФ.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно ч.ч.2, 3 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26 березня 2008 року №01-1/2-07 визначено, що норма п.3 ст. 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Необхідно зазначити, що те, що за іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав.

Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а.

Враховуючи вищевикладене, період роботи позивача в РФ з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, згідно записів вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо протиправності рішення №94 від 19 вересня 2024 року про відмову в призначенні пенсії в частині незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 листопада 2009 року по 24 квітня 2012 року, з 29 травня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 29 грудня 2015 року, з 19 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року згідно записів вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 , та, відповідно, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 18 липня 2024 року.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.