Справа № 160/21868/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/21868/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2024, (суддя суду першої інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/21868/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

13.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 28.06.2024 року №3, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 24.07.2015 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Позивач з дружоною мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того дружина позивача має дитину від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає однією сім`єю з позивачем та перебуває на повному утриманні останнього. Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. 28.06.2024 року відповідач повідомив, що комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призву на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також повідомила, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 15.10.2024 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав належної оцінки тому факту, що на утриманні позивача перебуває троє дітей, відтак він має право на відстрочку від військової служби на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.07.2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 24.07.2015 року.

Позивач та його дружина мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 10.02.2016 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 01.07.2020 року.

Крім того, дружина позивача має дитину від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 від 25.06.2011 року.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 від 25.06.2011 року батьком ОСОБА_5 зазначено ОСОБА_6 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 29.07.2020 року виданого Управлінням соціального захисту населення Широківської РДА, ОСОБА_1 є батьком: ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження, ОСОБА_4 , 2020 року народження та має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Згідно Акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Карпівської сільської ради від 26.06.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю сім`єю, які знаходяться на повному його утриманні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

26.06.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до Повідомлення № 60 оформленого листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.06.2024 року № 4890 позивачу повідомлено, що протоколом від 28.06.2024 року № 3 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причинами відмови стало те, що у наданих документах в свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьком дитини записано ОСОБА_6 , що не відповідає вимогам Порядку затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560, щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Крім того, в наданих документах не доведено факт неутримання ОСОБА_8 своєї дитини.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до трьох років, відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як чоловіка, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, є правомірною.

Колегія суддів вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так п.3 ч.1 Закону № 3543-ХІІ (в редакції до 18.05.2024) було передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

З 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, адже були внесені зміни до ст.23 Закону №3543-XII, зокрема п.3 ч.1 ст.23 Закону викладено у наступній редакції: «право на відстрочку мають жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці».

Також з 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

У п.п.56, 57, 58 Порядку №560 зазначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону №3543-XII.

За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Додаток 5 до Порядку №560 містить перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону №3543-XII у залежності від категорії осіб, які мають право на відстрочку. Так, документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі п.3 ч.1 вказаного Закону є:

-свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного;

-один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів (п.60 Порядку №560)

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Як свідчать матеріали справи, у якості правової підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач зазначив п.3 ч.1 ст.23 Закону № 2232-ХІІ (жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років).

Так, матеріали справи свідчать, що позивач у шлюб зі своєю дружиною має двох неповнолітніх дітей, також у його дружини є син, який, як зазначає позивач проживає разом зі своєю матір`ю та позивачем.

На думку позивача, оскільки син дружини від першого шлюбу проживає з ними, він перебуває на повному утриманні позивача, відтак позивач має право на відстрочку від військової служби на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ.

У оскаржуваному повідомленні відповідачем зазначено, що у наданих документах в свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьком дитини записано ОСОБА_6 , що не відповідає вимогам Порядку затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560, щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Крім того, в наданих документах не доведено факт неутримання ОСОБА_8 своєї дитини.

Слід зазначити, що у порядку №560 визначено вичерпний перелік документів, який повинен надати військовозобов`язаний для отримання відстрочки, а саме: 1) свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства саме військовозобов`язаного; 2) один із документів, що підтверджує факт утримання військовозобов`язаним своїх трьох і більше дітей.

Позивачем було надано відповідачу нотаріально завірені копії свідоцтв про народження двох дітей, в яких зазначено про батьківство військовозобов`язаного ОСОБА_1 . Також було надано нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , у якому зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_6 ..

Вказані обставини свідчать, що позивачем не було дотримано вимог порядку №560 та не надано свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.

Крім того, слід зазначити, що згідно частини 1 статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Згідно з частиною першою статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина статті 268 СК України).

У постанові від 04.10.2024 у справі №160/17962/23 Верховний Суд у схожих правовідносинах зазначив, що та обставина, що між батьками неповнолітньої дитини розірвано шлюб не звільняє біологічного батька від виконання обов`язку по вихованню своєї дитини та не зменшує обсяг його прав та обов`язків. Оскільки приписами СК України обов`язок по вихованню дитини покладено на її батька, а відповідно до частини першої статті 260 СК України вітчим реалізовує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на відчима розповсюджуються положення частини першої статті 23 Закону № 2232-ХІІ.

На переконання колегії суддів для підтвердження факту утримання позивачем неповнолітнього пасинка, ОСОБА_3 повинен був надати відповідачу документ щодо наявності у нього батьківських прав на третю (не свою біологічну) дитину, як просив відповідач, або інший доказ обов`язку її утримувати.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаною заявою, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього п. 3 частини 1 статті 23 Закону № 2232-ХІІ.

За наведених обставин у справі колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (за сімейними обставинами - на утриманні 3 дітей віком до 18 років).

Посилання позивача на те, що він утримує дитину своєї дружини із посиланням на посвідчення багатодітної родити та факт перерахування жінці коштів на картку колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Адже суд першої інстанції правильно вказав, що той факт, що родина позивача визнана багатодітною, не спростовує вищевикладених висновків суду, оскільки в силу положень статті 1 Закону України Про охорону дитинства багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

За наведеної правової норми, сім`я позивача є багатодітною, оскільки в ній подружжя (чоловік та жінка) перебувають у зареєстрованому шлюбі, разом проживають та виховують трьох дітей, у тому числі кожного з подружжя (діти дружини від першого шлюбу).

Факт перерахування дружині грошових коштів на її картковий рахунок є лише підтвердженням розподілу грошових коштів між подружжям та не може підтверджувати чи спростовувати факт утримання позивачем ОСОБА_5 .

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 в адміністративній справі №160/21868/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай