Справа № 580/8206/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8206/24 Суддя (судді) першої інстанції: Каліновський А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплачувати з 20.01.2024 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 №04-294/24, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу призначено довічне грошове утримання, однак не правильно визначено загальний процент щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 50% від суддівської винагороди замість 58%, відповідачем всупереч вимогам законодавства України не враховано весь стаж його роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII з урахуванням стажу роботи на посаді судді 19 років 02 місяці 16 днів. Позивачем пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки позивач просить провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20.01.2024, а з позовом звернувся лише 16.08.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин у справі. Свої доводи обґрунтовує тим, що Законом №2453-VI, у редакції на дату перебування на посаді судді, позивачу не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби та роботи в галузі права. Наголошує, Законом № 1402-VIII не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби та роботи в галузі права, тому для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначених періодів та здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58 % підстави відсутні

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 №140/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивача звільнено з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У вказаному рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що ОСОБА_1 , Указом Президента України від 4 листопада 2004 року № 1367/2004 призначений строком на п`ять років на посаду судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області, Указом Президента України від 25 вересня 2006 року № 785/2006 переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Кам`янського районного суду Черкаської області, Указом Президента України від 11 червня 2008 року № 540/2008 переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Христинівського районного суду Черкаської області, Постановою Верховної Ради України від 13 травня 2010 року № 2195-VI обраний на посаду судді Христинівського районного суду Черкаської області безстроково. За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, довідки про роботу на посаді судді, копій паспорта, послужного списку, трудової книжки, диплома, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: період проходження строкової військової служби - 2 роки; стаж роботи на посаді судді - 19 років 2 місяці 14 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 14 днів.

Рішенням відповідача від 16.02.2024 №27 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 19.01.2024 в сумі 53 601,00 грн, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 19 років 02 місяці 16 днів.

16.07.2024 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням перерахувати розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач зазначив у позові, що відповіді на вказану заяву він не отримав.

Не погодившись з діями щодо неврахування загального стажу на посаді судді 24 роки 2 місяців 14 днів до стажу судді у відставці та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 24 роки 2 місяці 14 днів, то позивач має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.01.2024 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2% х 4 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першої - третьої статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За приписами частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково. Тобто до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 зазначено, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 №140/0/15-24 стаж ОСОБА_1 на посаді судді становить 19 років 2 місяці 14 днів.

На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Із копії послужного списку вбачається, що з 05 серпня 1978 року по 10 липня 1982 року ОСОБА_1 був курсантом Ленінградського вищого військово-політичного училища протиповітряної оборони.

Частиною другою статті 11 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок», чинної на час навчання ОСОБА_1 у Ленінградському вищому військово-політичному училищі протиповітряної оборони, було встановлено, що громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, є такими, що перебувають на дійсній військовій службі і називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їхні сім`ї користувалися правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їхніх сімей.

Згідно з пунктом 1 статті 13 вказаного Закону СРСР для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин і авіації Військово-Морського Флоту був установлений дворічний строк дійсної військової служби.

У військовому училищі передбачалось, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (частина перша статті 25 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Таким чином, як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах.

Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню два роки навчання в Ленінградському вищому військово-політичному училищі протиповітряної оборони як період проходження строкової військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 9901/455/18 (провадження №№ П/9901/455/18, 11-556сапс18).

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 127/20301/17, від 06 березня 2018 року у справі№ 308/6953/17, від 22 березня 2018 року у справі № 520/5412/17, від 16 травня 2018 року у справі № 800/367/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26 березня2019 року у справі № 720/454/17, від 30 травня 2019 року у справі № 592/2569/1, від28 листопада 2019 року у справі № 589/4735/16-а, від 28 листопада 2019 року у справі№ 607/5454/17, від 13 травня 2020 року у справі № 242/1890/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 243/4501/17, від 14 грудня 2020 року у справі №592/4591/17, від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 № 140/0/15-24 позивач був звільнений з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У вказаному рішенні зазначено, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, довідки про роботу на посаді судді, копій паспорта, послужного списку, трудової книжки, диплома, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: період проходження строкової військової служби - 2 роки; стаж роботи на посаді судді - 19 років 2 місяці 14 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 14 днів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 24 роки 2 місяці 14 днів, то позивач має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.01.2024 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2% х 4 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо визнання дій відповідача щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24 підлягає задоволенню.

Враховуючи, те що дії відповідача щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24 визнані судом протиправними, то з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням частини другої статті 9 КАС України, вбачається доцільним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.02.2024 №27 в частині незарахування ОСОБА_1 всього стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, - всього 24 роки 2 місяці 14 днів та в частині обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати весь стаж ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання - всього 24 роки 2 місяці 14 днів, та провести позивачу з 20.01.2024 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді також підлягає задоволенню.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач подав адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.02.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна