Справа № 240/19189/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/19189/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2148 від 06.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - "попередження про неповну службову відповідність" ОСОБА_1 , а саме: пункти 2 та 6 наказу в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення - догана, притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , а саме: пункти 3, 4, 5, 6 наказу в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2148 від 06.09.2024 "Про результати службового розслідування" його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - "попередження про неповну службову відповідність" за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статті 11,59,102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 1.2.2 Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України (частина II) та відповідно до пункту " г " статті 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Позивач вважає такий наказ протиправним, оскільки він вчинив всі необхідні дії та виконав обов"язки командира військової частини та командира батальйону для виконання вказаного бойового розпорядження, однак особовим складом військової частин НОМЕР_2 не було відновлено ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК", у зв"язку з високою інтенсивністю ворожих обстрілів позицій ПВ "Горила" та ПВ "КОНГО", які являлись вихідним рубежем, а тому виконати бойове розпорядження виявилося фізично неможливим. Про вказані обставин позивач повідомляв та такі підтверджені актом службового розслідування.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2243 від 20.09.2024 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення - догана, притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності за безконтрольність та недбале ставлення до військової служби. Позивач вважає такий наказ протиправним, оскільки відповідачем порушено строки проведення службового розслідування. В наказі взагалі не зазначається які конкретно обов"язки не виконав позивач чи які нормативно-правові акти порушив та в чому саме полягає "безконтрольність та недбале ставлення до військової служби", які статті порушив позивач. Службове розслідування не містить належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків відбулося правопорушення та чи мало взагалі місце правопорушення, не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив, на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що спірні накази прийнятті правомірно, з урахуванням всіх обставин, що мають значення та за наявності на це відповідних підстав.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити. Зазначає, що позивач виконав пункт 3.1. бойового розпорядження від 18.08.2024 року №36720дск в частині здійснення перерозподілу сил та засобів, при цьому, пункт 3.2. в частині відновлення позицій ПВ "КОНГО" та ПВ "СПАЙДЕРМЕН" до 06:00 19.08.2024 не вдалось виконати через постійні обстріли з боку противника та загрозу втрати особового складу. Звинувачення позивача у відсутності наполегливості добиваючись виконання бойового розпорядження є необґрунтованим, оскільки якби позивач, незважаючи на обстріли, надав наказ особовому складу висуватись з вихідних позиції, то з великою ймовірністю особовий склад було би втрачено.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Майор ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №4948 від 23.09.2024 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_2 є НОМЕР_3 окремим мотопіхотним батальйоном " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у складі НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади (військова частина НОМЕР_1 ) .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.08.2024 №2442 "Про призначення службового розслідування" було призначено комісію, якою проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли невиконанню бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672дск командуванням та посадовими особами військової частини НОМЕР_2 щодо займання та закріплення на позиціях відділень (далі - ПВ) "СПАЙДЕРМЕН" та "БАРСУК", та недопущення подібних випадків у подальшому.

За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування та видано наказ від 06.09.2024 №2148 "Про результати службового розслідування", п.2 якого за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статті 11,59,102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 1.2.2 Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України (частина II) та відповідно до пункту "г" статті 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову невідповідність на заступника командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 , який виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.10.2022 №2420 "Про призначення службового розслідування" заступником командира артилерійського дивізіону з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню лікувального закладу старшим солдатом ОСОБА_3 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та недопущення подібних випадків у майбутньому.

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування від 10.09.2024, на підставі яких командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024, в пункті 3 якого вказано, зокрема, що за безконтрольність та недбале ставлення до військової служби, на підставі п. "6" ст. 48, ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: "Догана" та на підставі статей 2, 3, ч.2 ст.5, ст. 10, ч. 1-2 ст. 13 та у порядку Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.

Пунктом 4.5. наказу (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 визначено внести до книги стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_2 розмір завданих державі збитків на загальну суму 91102,42 грн (дев"яносто одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки), яке було нараховане у жовтні 2022 року старшому солдату ОСОБА_3 та облікувати за старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Позивач вважає вказані накази протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо протиправності наказу відповідача від 06.09.2024 №2148 "Про результати службового розслідування".

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.1ст.2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України №2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців ЗСУ, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правил внутрішнього порядку у в/ч та їх підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби ЗСУ, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

У відповідності до вимог ст.ст.5,6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, передбачено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

За приписами ч.1 ст. 11 згаданого Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно до положень ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

За приписами ст.30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін абзац 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

У відповідності до вимог ст.127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань.

Згідно до приписів ст.128 згаданого Статуту внутрішньої служби ЗСУ, визначено, що солдат зобов`язаний, зокрема, бути готовим до виконання завдань за призначенням, а також точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №551-ХІУ (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами ст.1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних сил України та іншим законодавством України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України ст.3 Дисциплінарного статуту.

У відповідності до приписів статті 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, наказів командирів.

Право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк, що встановлено статтею 6 Дисциплінарного статуту.

Згідно до положень ст.ст.45,48,83,84,86 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовця можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження у посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення на підлеглого може передувати службове розслідування.

Якщо вину повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення і обрання його виду враховується характер і обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань військовослужбовця.

Згідно до вимог ст.94 Дисциплінарного статуту встановлено, що старший командир, зокрема, має право накласти своєю владою більш суворі стягнення.

Отже, із системного аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства слідує, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є порушення військової дисципліни, а саме: невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків. Водночас, для притягнення такого військовослужбовця до відповідальності має бути доведена його вина у вчиненому.

Попередження про неповну службову відповідність дисциплінарне стягнення, яке застосовується до військовослужбовців, які не виконують своїх службових обов`язків належним чином (крім строковиків).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.08.2024 №2442 "Про призначення службового розслідування" було призначено комісію, якою проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли невиконанню бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672дск командуванням та посадовими особами військової частини НОМЕР_2 щодо займання та закріплення на позиціях відділень (далі - ПВ) "СПАЙДЕРМЕН" та "БАРСУК", та недопущення подібних випадків у подальшому.

Пунктом 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2024 №2148 "Про результати службового розслідування", за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статті 11,59,102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 1.2.2 Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України (частина II) та відповідно до пункту "г" статті 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову невідповідність.

При цьому, прийняттю такого наказу передувало службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 19.08.2024 №2442 "Про призначення службового розслідування" з метою встановлення причин та умов, що сприяли невиконанню бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672дск командуванням та посадовими особами військової частини НОМЕР_2 щодо займання та закріплення на позиціях відділень "СПАЙДЕРМЕН" та "БАРСУК", та недопущення подібних випадків у подальшому.

Обґрунтовуючи протиправність спірного наказу, позивач посилається на те , що в ході проведення службового розслідування не доведено його вину у невиконанні бойового розпорядження. При цьому, він вчинив всі необхідні дії та виконав обов"язок командира військової частини та командира батальйону, які передбачені ст.59, 102 Статуту внутрішньої служби ЗСУ для його виконання. Особовим складом військової частин НОМЕР_2 не було відновлено ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК", у зв"язку з високою інтенсивністю ворожих обстрілів позицій ПВ "Горила" та ПВ "КОНГО", які являлись вихідним рубежем, а тому виконати бойове розпорядження виявилося фізично неможливим.

При цьому, відповідач, в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що позивач до виконання поставленої задачі не підготував особовий склад та не був наполегливим добиваючись виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672 дск. Вказані обставини підтверджуються поясненнями начальника розвідки - начальника відділення розвідки військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 .

Суд погоджується з такими доводами позивача, та, водночас, не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 3 розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку).

Тобто, лише у разі доведення вини військовослужбовця матеріалами службового розслідування командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Суд зауважує, що складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.08.2024 №2442 "Про призначення службового розслідування" складено акт службового розслідування.

У акті та наказі "Про результати службового розслідування" зазначено, що під час проведення вказаного службового розслідування було встановлено, що на адресу командира військової частини НОМЕР_2 надіслано попереднє бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672дск, згідно якого командиру військової частини НОМЕР_2 визначалось завдання до 01:00 19.08.2024 здійснити перерозподіл сил та засобів, провести додаткову аеророзвідку, до 06:00 19.08.2024 відновити ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК", відновлені ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК" утримувати силами та засобами не менше мотопіхотного відділення на кожній позиції.

На той момент позивач був тимчасово виконуючим обов"язки командира військової частини НОМЕР_2 .

19.08.2024 від позивача надійшло позатермінове бойове донесення №1377дск від 19.08.2024, в якому він, на виконання вимог бойового розпорядження №3672дск від 18.08.2024, доповів, що ним було сформовано дві групи закріплення, кожна з яких складалася з чотирьох військовослужбовців, які мали завдання зайняти та закріпитися на позиціях ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК", що були важливими стратегічними точками.

При цьому, через високий рівень активності ворожих сил, завдання не було виконано, оскільки, зокрема, інтенсивна робота ворожих безпілотних літальних апаратів, які здійснювали скидання боєприпасів та атаки з використанням FPV-дронів, значно ускладнила просування та закріплення особового складу на зазначених позиціях.

Крім того, ситуація ускладнилася через танковий обстріл, якому піддалися позиції де перебував особовий склад, зокрема на ПВ "ГОРИЛА" та ПВ "КОНГО". Ці позиції зазнали значних втрат і руйнувань, що унеможливило проведення подальших відновлювальних дій. В умовах постійного тиску з боку противника та несприятливої тактичної ситуації, виконати бойове завдання, поставлене командиром військової частини НОМЕР_1 у бойовому розпорядженні №3672 дск від 18.08.2024 року, виявилося неможливим, а особовий склад був змушений залишатися на позиціях ПВ "ГОРИЛА" та ПВ "КОНГО", щоб уникнути подальших втрат та зберегти життя військовослужбовців. У вказаному бойовому донесені було зазначено, що станом на 30.08.2024 закріпитися на ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК" можливості немає, позиції знаходяться під контролем противника.

З письмових пояснень начальника розвідки - начальника відділу розвідки військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 стало відомо, що на пункті управління розвідки (ГУР) в/ч НОМЕР_1 цілодобово ведеться моніторинг ситуації в смузі оборони в/ч НОМЕР_1 , інформація також зберігається протягом тривалого часу. Аналіз інформації за 19.08.2024 дозволяє зробити висновок, що принаймні з 00.00 19.08.2024 до 10.00 19.08.2024 в районі лісового масиву, де розташовані: ПВ "БАЛТА", ПВ "БАЛТА-2", ПВ "СПАЙДЕРМЕН" ПВ "БАРСУК"- особового складу противника не було виявлено. В зазначеному районі протягом цього часу не спостерігалося жодного військовослужбовця. Зайти штурмовими групами від в/ч НОМЕР_2 на ПВ "СПАЙДЕРМЕН" ПВ "БАРСУК" - було можливо.

Майор ОСОБА_1 в умовах воєнного стану не вжив достатніх заходів для успішного виконання військовою частиною НОМЕР_2 бойового завдання, не прийняв рішення на постановку завдання підпорядкованим особам, не проявив наполегливості добиваючись виконання бойового розпорядження.

Вина майора виражається у формі самовпевненості.

Таким чином, комісія приходить до висновку, що командування військової частини НОМЕР_2 фактично мало у підпорядкуванні необхідну кількість особового складу, щоб виконати вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2024 №3672дск, але у зв`язку з високою інтенсивністю ворожих обстрілів позицій ПВ "Горила" та ПВ "КОНГО" які являлись вихідним рубежем, в районі населеного пункту Калинівка виявилося фізично неможливим, особовий склад був змушений залишатися на позиціях, щоб уникнути подальших втрат та збереження життя військовослужбовців.

Отже, з результатів службового розслідування слідує, що виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №3672 дск не було можливим через постійний інтенсивний ворожий обстріл позицій особового складу. Особовий склад був змушений залишитися на позиціях ПВ "ГОРИЛА" та ПВ "КОНГО", щоб уникнути подальших втрат та зберегти життя військовослужбовців.

При цьому, суд вважає, що позивач виконав свій обов"язок та віддав наказ про перерозподіл сил та засобів підрозділам 2 мотопіхотної роти та 3 мотопіхотної роти для створення груп, які повинні були зайти на позиції ПВ "СПАЙДЕРМЕН" та ПВ "БАРСУК". Групи були сформовані та направлені до вихідного району ПВ "ГОРИЛА" приблизно о 03.00 19.08.2024 , очікуючи подальших вказівок для просування на зазначені позиції.

Лише для збереження особового складу та уникнення подальших втрат через постійний ворожий обстріл виконання бойового розпорядження було неможливим.

Неможливість виконання такого розпорядження підтверджена самою комісією за результатами службового розслідування.

Таким чином, суд вважає, що вина позивача у невиконанні бойового розпорядження службовим розслідуванням не була доведена. Проте, незважаючи на це, відповідач притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

Визначена у акті службового розслідування вина позивача у формі самовпевненості не відповідає фактичним обставинам та нічим не підтверджена.

Суд звертає увагу, що спірний наказ та доводи відповідача ґрунтуються фактично на одних поясненнях начальника розвідки - начальника відділу розвідки військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 , в яких він зазначає, що з 00:00 19.08.2024 до 10:00 19.08.2024 в районі лісового масиву, де розташовані: ПВ "БАЛТА", ПВ "БАЛТА-2", ПВ "СПАЙДЕРМЕН" ПВ "БАРСУК - особового складу противника не було виявлено, тому було можливо зайти штурмовими групами військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 на ПВ "СПАЙДЕРМЕН" ПВ "БАРСУК".

Проте, такі пояснення начальника розвідки, на думку суду, не могли бути єдиною підставою для висновку про вину позивача щодо не виконання бойового розпорядження, оскільки об`єктивні обставини та пояснення інших опитаних підчас службового розслідування осіб свідчать на користь доводів позивача про те, що відсутність особового складу противника не було єдиною необхідною умовою для виконання бойового розпорядження щодо зайняття позицій.

Суд вважає, що логічними та обґрунтованими є доводи позивача про те, що на успішне виконання бойового розпорядження щодо зайняття позицій, окрім відсутності особового складу противника в певний проміжок часу, впливало дуже багато факторів, зокрема, інтенсивність обстрілу з боку противника (танкового, артилерійського, мінометного, застосування FPV-дронів та інших ударних БПЛА), розвідка, наявність у особового складу необхідних технічних засобів, навченість особового складу тощо.

При цьому, позивач не заперечує відсутності особового складу противника на позиціях. Але неможливість виконання бойового розпорядження була зумовлена не відсутністю особового складу противника, а постійним обстрілами з військової техніки противника, про що позивач повідомляв у бойовому донесенні та у письмових пояснення, які відбиралися в ході проведення службового розслідування.

Крім того, згідно акту службового розслідування, тимчасово виконуючий обов"язки начальника штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_5 та тимчасово виконуючий обов"язки командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_6 надали пояснення, що причиною невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №3672дск є в першу чергу висока інтенсивність ворожих обстрілів (з різноманітних видів озброєння) позицій ПВ "Горила" та ПВ "КОНГО", які являлись вихідним рубежем, а також у зв"язку з тим, що особовий склад не був забезпечений приладами нічного бачення для штурмових дій у нічний час та недостатньо підготовлений для проведення наступальних (штурмових дій) у нічний час.

Однак, вказані обставини та пояснення відповідачем з невідомих причин не були враховані.

При цьому, суд зазначає, що висловлювання власної думки командиром батальйону під час отримання бойових завдань не є забороненим, а навпаки свідчить про те, що позивач об`єктивно оцінював бойову обстановку в зоні своєї смуги відповідальності та планував виконання поставлених завдань, виходячи з реального стану справ та кожної конкретної ситуації.

В постанові Верховного суду України від 30.04.2024 у справі № 420/17256/22 зазначено, що "з аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування."

Водночас суд зазначає, що при встановленні протиправної поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини.

При цьому, саме лише відтворення у наказі фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Наведені вище обставини дають суду підстави для висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу та вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не враховано та не досліджено належним чином всіх обставин, належним чином не встановлені обставини, що підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника, не встановлені характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідач не надав доказів того, що службовим розслідуванням було достеменно з`ясовано, що саме позивач допустив вчинення протиправних дій, тобто саме він винен у невиконанні бойового розпорядження. При цьому, його вина спростовується обставинами, встановленими в ході службового розслідування.

Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2024 року справа № 420/17256/22 зазначив, що задля встановлення законності спірного наказу за результатами проведеного службового розслідування щодо встановлення наявності чи відсутності складу дисциплінарного проступку позивача попередження про неповну службову відповідність, судам необхідно надати правову оцінку характеру та обставинам вчиненого правопорушення, його наслідкам, ступеню вини, попередній поведінці порушника, невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків з урахуванням бойового наказу.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд зазначає, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не забезпечив дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, в частині урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином суд дійшов висновку, що наказ відповідача №2148 від 06.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення - догана, притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, вказаним наказом в пункті 3 наказано за безконтрольність та недбале ставлення до військової служби, на підставі п. "6" ст. 48, ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: "Догана" та на підставі статей 2, 3, ч.2 ст.5, ст. 10, ч. 1-2 ст. 13 та у порядку Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.

Пунктом 4.5. наказу (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 визначено внести до книги стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_2 розмір завданих державі збитків на загальну суму 91102,42 грн. (дев"яносто одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки), яке було нараховане у жовтні 2022 року старшому солдату ОСОБА_3 та облікувати за старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Виданню вказаного наказу передувало службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2022 №2420 "Про призначення службового розслідування" заступником командира артилерійського дивізіону з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню лікувального закладу старшим солдатом ОСОБА_3 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та недопущення подібних випадків у майбутньому.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.11.2021 №272 позивача призначено на посаду командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Так, згідно матеріалів службового розслідування, комісією встановлено що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.08.2022 №214, старший оператор 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_3 вважається таким, що вибув на лікування у зв`язку з пораненням до військової частини НОМЕР_5 з 02.08.2022.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.08.2022 №216 старшого солдата ОСОБА_3 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", та з 04.08.2020 утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.08.2022 №231 командир роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_1 вважається таким, що вибув на лікування у зв`язку з пораненням до військової частини НОМЕР_5 з 18.08.2022.

03.10.2022 надійшла доповідь від командира військової частини НОМЕР_6 (вх. №716 від 03.10.2022 про те, що старшого солдата ОСОБА_3 було виписано за порушення режиму лікування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.10.2022 №281 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_7 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 07.10.2022 №424 на посаду командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 08.10.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.10.2022 №284 старшого солдата ОСОБА_3 , який перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.10.2022 №266-РС на посаду старшого оператора 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 11.10.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

При цьому, відповідно до рапорту від 01.11.2022 вх. №2258 командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , про виплату особовому складу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 додаткової винагороди за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, старший сержант ОСОБА_3 (№ з/п 17 в рапорті) включений на виплату додаткової винагороди. Даний рапорт підписаний командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Згідно довідки фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 від 22.02.2024 №1135/1 старшому солдату ОСОБА_3 за період вересень-жовтень 2022 року нараховане грошове забезпечення та додаткову винагороду в сумі 200919,86 грн. (двісті тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень вісімдесят шість копійок).

Враховуючи вимоги "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", сума шкоди, завданої державі внаслідок переплати старшому солдату ОСОБА_3 , який вважався таким, що самовільно залишив військову частину, становить 200919,86 грн. (двісті тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень вісімдесят шість копійок).

Провівши детальний аналіз матеріалів службового розслідування та на підставі ч. 1-3 ст. 3 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі" (редакція від 23.05.2021), комісія дійшла висновку, що питання відшкодування державі надлишково сплачених старшому солдату ОСОБА_3 коштів за жовтень 2022 року в розмірі 91102,42 грн. (дев`яносто одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки), слід покласти на командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_1 . Підстава для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода завдана державі неналежним виконанням обов`язків військової служби.

Обґрунтовуючи протиправність спірного наказу, позивач посилається на порушення строків проведення службового розслідування та порушення порядку його проведення. Службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

При цьому, відповідач стверджує, що вина позивача повністю доведена матеріалами службового розслідування.

Суд погоджується з доводами позивача, та не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Як вже зазначалося, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Так, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608). Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розд. V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розд-VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Крім того, слід вказати, що відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Частиною 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Згідно з абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Разом з тим в межах спірних правовідносин службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню лікувального закладу старшим солдатом ОСОБА_3 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та недопущення подібних випадків у майбутньому призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.10.2022 №2420.

Лише 20.09.2024 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №2243 "Про результати службового розслідування", тобто майже через два роки, що є грубим порушення Дисциплінарного статуту та Порядку №608.

Доказів продовження визначеного законом терміну проведення службового розслідування та необхідності такого продовження, матеріали справи не містять.

Також суд зазначає, що відповідачем було порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки у позивача не відбирались пояснення і йому не пропонувалось їх надати; не було повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити.

З матеріалів справи взагалі не встановлено, що позивач був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а відтак він був позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, таких як:

- знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

При цьому, праву військовослужбовця знати підстави проведення службового розслідування та бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування кореспондує обов`язок комісії або військовослужбовця офіцерського складу, якому доручено проведення службового розслідування, довести до відома особи, відносно якої проводиться таке службове розслідування, про призначення службового розслідування та підстави його проведення.

Таким чином, комісія, яка проводила службове розслідування, в порушення вимог пп.2 п.2 розділу V, який передбачає, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства під час проведення службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування, порушила право на участь у службовому розслідуванні, чим фактично порушила право на захист.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем грубо порушено порядок проведення службового розслідування, що має наслідком скасування наказу про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що позивач з 18.08.2022 вибув на лікування у зв"язку з пораненням, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.08.2022 №231.

З 19.08.2022- 20.08.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1081022 від 20.08.2022.

З 21.08.2022 - 05.09.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КП "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7151 від 05.09.2022.

З 06.09.2022 по 07.10.2022 позивач перебував у відпустці для лікування після поранення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.09.2022 №249.

08.10.2022 позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.10.2022 №281.

10.10.2022 позивач вибув у військову частину НОМЕР_8 для проходження військово- лікарської комісії, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.10.2022 №283.

19.10.2022 позивач прибув і приступив до виконання службових обов"язків, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №292 від 19.10.2022.

При цьому, доповідь від командира в/ч НОМЕР_6 щодо виявлення відсутності старшого солдата ОСОБА_3 на лікуванні з 19.09.2022 та виписки його за порушення режиму лікування, надійшла до в/ч НОМЕР_2 03.10.2022, тобто у період перебування позивача у відпустці після лікування.

11.10.2022 ОСОБА_3 повернувся до служби в частину та згідно наказу від 11.10.2988 №284 приступив до виконання службових обов"язків.

Тобто, на момент вибуття позивача на лікування ОСОБА_3 перебував на лікуванні та на момент повернення позивача у частину 19.10.2022 ОСОБА_3 вважався таким, що проходив службу у в/ч НОМЕР_2 та був зарахований до списків особового складу частини.

Вказані обставини достеменно були відомі комісії при проведенні службового розслідування, однак таким не надано жодної оцінки. Про перебування позивача на лікуванні, потім у відпустці та проходженні ВЛК у акті службового розслідування навіть не згадується.

Крім того, солдат ОСОБА_3 з 04.08.2022 був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов"язків на посаді старшого оператора 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 11.10.2022 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.10.2022 №284.

Тобто, в період самовільного залишення лікувального закладу (з 19.09.2022 по 11.10.20022) солдат ОСОБА_3 не знаходився у підпорядкуванні позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, в чому таке порушення полягає, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, як наслідок не доведено безконтрольність та недбале ставлення до військової служби.

Загальні підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначені Законом України від 03.10.2019 № 160 "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160).

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності; що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також: додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з пунктом 5 частини першої зазначеної статті, пряма дійсна шкода (дачі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону № 160, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності с шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Однак, згідно матеріалів службового розслідування не встановлені необхідні умови притягнення до матеріальної відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

- вина особи в завданні шкоди, що в свою чергу виключає наявність складу правопорушення.

Таким чином, суд зазначає, що матеріали службового розслідування не містять належних доказів, що саме з вини позивача відбулося завдання збитків державі у розмірі 91102,42 грн. у вигляді нарахування грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 за жовтень 2022 у збільшеному розмірі, оскільки такої вини не доведено.

Аналіз встановлених в ході розгляду справи обставин, дає підстави для висновку, що в ході службового розслідування відповідачем не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування. Тобто, відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин правопорушення, про яке стверджує відповідач.

Вказані дії, в свою чергу призвели до безпідставного притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Проаналізувавши матеріали справи, суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті встановлено не відповідність оскаржуваного рішення, критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що п.3,4.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення та притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1 підлягає скасуванню, як протиправний.

Разом з тим, що стосується вимог в частині скасування п.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування", суд зазначає таке.

Пунктом 6 наказу наказано помічнику командира з правової роботи - начальнику юридичної служби військової частини НОМЕР_2 подати позов про стягнення коштів з посадових осіб, винних у заподіянні шкоди державі через неналежне виконання обов"язків військової служби.

Разом з тим, у вказаному пункті відсутнє прізвище позивача, тому на даний час відсутні підстави вважати, що він стосується саме його.

Суд зазначає, що визначення винних осіб, з яких належить стягнути кошти через неналежне виконання обов"язків військової служби буде вирішуватися при розгляді справи, у разі пред"явлення позову військовою частиною НОМЕР_2 .

Таким чином, позов в частині скасування п.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування" не підлягає задоволенню.

Решта доводів сторін не спростовують висновку суду у даній справі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 24.09.2024, акт приймання-передачі наданих послуг від 04.10.2024, платіжна інструкція про оплату за договором про надання правової допомоги у сумі 15950,00 грн.

У постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Так, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 00/9888/19-а Верховний Суд уже виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

При цьому станом на дату ухвалення рішення, контролюючими органами не подано до суду жодних заперечень та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих платником документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат є документально підтвердженим у повному обсязі.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачі не обґрунтовували необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, а платником подано належні докази на підтвердження розміру понесених на таку допомогу витрат, суд дійшов висновку про те, що з відповідачів солідарно підлягає відшкодуванню розмір судових витрат, що складається з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15950 грн.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ), про визнання протиправним та скасування наказу, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2148 від 06.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати п.3, п.4.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2243 від 20.09.2024 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 15950,00 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

28.02.25