Справа № 580/12569/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року справа № 580/12569/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно;

- зобов`язати 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати ОСОБА_1 середнє грошового забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області виплатити ОСОБА_1 середнє грошового забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно у розмірі 480 079,86 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказує, що ОСОБА_1 проходив службу в 2-му державного пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області. Відповідачі на дату звільнення 11.04.2023 протиправно не провели з позивачем остаточний розрахунок при звільненні. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 21.11.2024, тому на відповідачів покладено обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні в період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 2-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області подав до суду відзив, у якому вказав, що між сторонами існував спір щодо розміру виплат, на які позивач мав право, тому стягнення середнього заробітку є безпідставним.

Виплата коштів здійснена на виконання рішення у справі №823/6284/23, а тому представник відповідача наголосив на непропорційності заявленої суми 480079,86 грн. відносно виплаченої суми 145690 грн. та зазначив, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, тому немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відповідач Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, відзиву проти позову не подав, хоча копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав 24.12.2024 в електронний кабінет, що підтверджується довідкою, яка складена секретарем судового засідання Черкаського окружного адміністративного суду від 24.12.2024, тому з урахуванням ч. 6 ст. 162 КАС України, суд визначив достатніми наявні в матеріалах справи докази за відсутності поданого відповідачем відзиву проти позову розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах цивільного захисту, зокрема з 29 січня 2020 року по 12 травня 2021 року в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, з 13 травня 2021 року по 10 березня 2023 року в 1 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, з 11 березня 2023 року по 30 квітня 2023 року в 2 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області.

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення у зв`язку з неправомірним застосуванням показника прожиткового мінімуму при його визначенні. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 у справі №580/6284/23 відмовлено в задоволені позову повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов задоволено повністю.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18), а саме із застосуванням з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року №294-ІХ на 01 січня 2020 року, а з 01 січня 2021 року по 12 травня 2021 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано 1 Державний пожежно-рятувальний загін з охорони об`єкта Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням у період з 13 травня 2021 року по 31 грудня 2021 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ на 01 січня 2021 року, у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02 грудня 2021 року №1928-ІХ на 01 січня 2022 року, у період з 01 січня 2023 року по 10 березня 2023 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ на 01 січня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням у період з 11 березня 2023 року по 30 квітня 2023 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ на 01 січня 2023 року, а також перерахунок та виплату інших виплат, проведених у зв`язку із звільненням зі служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №580/6284/23 Головним управлінням ДСНС України в Черкаській області прийнято наказ «Про внесення змін до наказів» від 21.02.2024 № 48-НК/68, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок складових грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020 та 01.01.2021 по 12.05.2021, визначив розміри грошового забезпечення позивача застосовуючи прожитковий мінімум, встановлений 01.01.2020 та 01.01.2021, встановивши позивачу посадовий оклад 3680,00 грн, оклад за спеціальним званням 1220,00 грн; в період з 01.01.2021 до 12.05.2021 встановлено посадовий оклад 3970,00 грн, оклад за спеціальним званням 1320,00 грн. Також, внесено зміни до наказів щодо преміювання позивача: від 18.02.2020 №28, встановивши розмір премії 56%; від 13.03.2020 №40, від 13.04.2020 №76, від 14.05.2020 №103, від 15.06.2020 №132, від 15.07.2020 №159, від 17.08.2020 №190, від 15.09.2020 №214, встановивши розмір премії 48%, від 12.10.2020 №240, від 06.11.2020 №253, від 07.12.2020 №273, встановивши розмір премії 47%; від 20.01.2021 №10, встановивши розмір премії 37%; від 11.02.2021 №28, від 16.03.2021 №51, від 12.04.2021 №7, встановивши розмір премії 34%; від 17.05.2021 №25, встановивши розмір премії 81%. Також відповідачем видано довідку від 21.03.2024 №19 про помісячний розмір грошового забезпечення.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №580/6284/23 2-й Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області прийняв наказ від 28.03.2024 №43 «Про внесення змін до наказів». Пунктами 2-3 даного наказу відповідачем внесено зміни до наказів про преміювання та зменшив відсотковий розмір премії, що був до перерахунку.

Вважаючи, що відповідачі неправомірно зменшили показники грошового забезпечення позивача, останній звернувся за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 у справі №580/3778/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області від 21.02.2024 №48-НК/68 в частині внесення змін до попередньо виданих ним наказів щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткових розмірів премії.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (вул. Героїв Холодного Яру, 72, м. Черкаси, Черкаська обл., ) провести перерахунок складових грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених до прийняття наказу від 21.02.2024 №48-НК/68.

Визнано протиправним і скасовано наказ 2 Державного пожежно-рятувального загону з охорони об`єкта Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області від 28.03.2021 №43 в частині внесення змін до попередньо виданих ним наказів.

Зобов`язано 2 Державний пожежно-рятувальний загін з охорони об`єкта Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (вул. Героїв Холодного Яру, 72, м. Черкаси, Черкаська обл., ) провести перерахунок складових грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених до прийняття наказу від 28.03.2021 №43.

Вказане рішення суду від 05.06.2024 у справі №580/3778/24 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2024.

На виконання рішень суду Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області здійснило виплату позивачу грошового забезпечення в сумі 145690 грн., яке надійшло позивачу 21.11.2024 на його розрахунковий рахунок в установі банку.

Вважаючи, що відповідачі зобов`язані нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці ДСНС, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення працівників ДСНС.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Судовим рішенням встановлено протиправність дій відповідачів щодо невиплати позивачу грошового забезпечення належному розмірі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Щодо періоду компенсації, суд зазначає наступне.

Позивач просить зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно.

Разом з тим, як встановлено судом, сума невиплачених коштів, що належала виплаті позивачу при звільненні становить 145690 грн.

При вирішенні спору по суті, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки розмір невиплачених позивачеві сум становить 145690 грн., а розмір заявленого позивачем розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виплати становить 480079,86, що не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідачів, вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області 145690 грн., що відповідає розміру заробітку, який несвоєчасно виплачений позивачу.

Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини І основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглянутій міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Садах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь- яких інших умов для цього.

Отже, суд вважає, що зобов`язання 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати, а Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області виплатити кошти за затримку розрахунку при звільненні не забезпечує ефективного способу захисту порушених прав позивача, тому враховуючи, що саме Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області здійснило виплати на виконання перелічених вище рішень суду на користь позивача, тому саме з останнього слід стягнути середній заробіток.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд зазначає, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічний правовий висновок викладений постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись до суду з позовом, позивачем не сплачено судовий збір за подачу позовної заяви, а отже, зі скаржника підлягає стягненню до Державного бюджету України судовий збір.

Частиною 2 статті 4 Закону України від 27.02.2020 №3674-VI «Про судовий збір» визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою розмір ставки судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем заявлено майнові вимоги на суму 480079,86 грн., відповідно сума судового збору, яка підлягає сплаті за подачу позову складає 3840,64 грн. (480079,86/100х0,8) та підлягає стягненню до Державного бюджету України.

Своєю чергою, відповідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини майнових вимог у розмірі 145690 грн., що становить 1456,90 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо несвоєчасного повного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби цивільного захисту.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (, 18029, м. Черкаси, вул. прикордонника Лазаренка, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2023 по 20.11.2024 включно, в сумі 145690 (сто сорок п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн., з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 64 коп.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (, 18029, м. Черкаси, вул. прикордонника Лазаренка, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) грн. 90 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО