Справа № 380/22977/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22977/24 пров. № А/857/32149/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпової Оксани Володимирівни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/22977/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Мартинюк В.Я., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 29.11.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №67815748 від 09.12.2021 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, і якій зазначає, що така прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, ухвалена з передчасними висновками та обмежує (перешкоджає)праву позивача на доступ до правосуддя.

Суть оводів апелянта зводиться до того, що висновок викладений суддею в ухвалі про пасивну поведінку позивача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки одразу після отримання оскаржуваної постанови позивач звернулася до суду за захистом порушеного права, окрім того можливості повертатися на територію України в позивача не було і не має, так як така поїхала у США з метою працевлаштування, а відтак залежна серед іншого і від матеріальних ресурсів, що є підтвердженням «не була в змозі приїхати в Україну».

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою судді від 18.11.2024 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання нової редакції позовної заяви для суду та відповідача із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету представника позивача та електронного кабінету сторін; подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням інших причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого; долучення належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору ВП №67815748 від 09.12.2021 року.

25.11.2024 року від представника позивача надійшла нова редакція позовної заяви; копія постанови про стягнення виконавчого збору ВП №67815748 від 09.12.2021 року.

Окрім того, подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вона посилається на запровадження воєнного стану на території України, практику Верховного Суду. Вказує, що позивач з 08.05.2021 року залишила територію України і проживає за межами України, не поверталась і можливості найближчим часом приїхати не має. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена після того, як позивач залишила територію України. Стверджує, що представник ознайомилась з оскаржуваною постановою лише 26.10.2024 року.

Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що позивач пропустила строк звернення до суду із даним позовом.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що вказаний позов подано до суду 11.11.2024 р.

Позивач оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору ВП №67815748 від 09.12.2021 року

Отже, оскільки позовну заяву подано після закінчення 10 денного строку на оскарження, тому позивачем пропущений строк звернення до суду.

Колегія суддів зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд зазначає, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Апелянт вказує, що вона перебувала за кордоном, оскаржувана постанова винесена після її виїзду з України. Крім цього, зазначає, шо з метою вирішення питань щодо нерухомого майна ОСОБА_1 уклала 25.10.2024 договір про надання правової (правничої) допомоги в письмовій (електронній) формі. Даний договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксований в одному документі (електронному), яким обмінялися сторони за допомогою власних електронних адрес та/або месенджерів. При вирішенні поставлених питань щодо нерухомості в реєстрі боржників 26.10.2024 виявлено запис про обтяження та номер провадження 67815748. Представник позивача - адвокат Карпова О.В. того ж дня, а саме 26.10.2024 ознайомилась з матеріалами ВП 67815748, а початок перебігу встановленого ч.2 ст. 287 КАС України десятиденного строку звернення до суду вказана норма пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, а не з днем вручення такій особі рішення органу ДВС.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна позиція виражена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19.

Апеляційний суд зауважує, що у позовній заяві позивач покликається на відповідь в.о. начальника Личаківського віддіду ДВС у м.Львів ЗМУМЮУ від 01.11.2024 №60686, відповідно до якої на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №50560224 з примусового виконання виконавчого листа № 1326/7517/2012 виданого 14.01.2014 року Франківським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ТзОВ «Квантон», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Оксі Банк» заборгованості, у розмірі 1447141,74 грн. 07.12.2021 року по виконавчому провадженню №50560224 державним виконавцем керуючись п.1 ч.1ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки: «На адресу Личаківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) надійшла заява АТ «Оксі Банк» №2100-1084 від 12.11.2021р. відповідно до якої, стягувач просить повернути виконавчий документ. Залишок заборгованості становить 1136759,80 грн., залишок несплаченого виконавчого збору становить 131166,41 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67815748 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого зору

Отже, позивачу повинно бути відомо про наявність цивільної справи про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 1447141,74 грн. та відповідно як наслідок про примусове виконання рішення у цій справі.

Суд першої інстанції вірно висновував, що посилання представника позивача на те, що вона дізналася про оскаржувану постанову лише 26.10.2024 року, не змінює момент, з якого позивач могла дізнатись про порушення своїх прав, а лише вказує на її триваючу пасивну поведінку.

Також перебування позивача за кордоном не забороняло їй скористатися послугами адвоката раніше.

Отже, позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк, а твердження, на які позивач посилається у своїй заяві не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інших підстав поважності пропуску позивачем строку звернення до суду не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви, ураховуючи пропуск встановленого законом строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність обґрунтованих причин пропуску такого строку.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи позивача безпідставними, а висновки суду першої обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпової Оксани Володимирівни - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/22977/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін