Справа № 736/2531/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 736/2531/24 Суддя (судді) першої інстанції: Т.В.Пархомчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суд Чернігівської області від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання постанови незаконною,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Корюківського районного суд Чернігівської області з позовом до виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд скасувати постанову серії №174 від 12.10.2024 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з численними порушеннями, зокрема працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 не представились та не надали будь-яких документів, що підтверджують їх повноваження, не з`ясували у позивача його анкетних даних, не надали можливості скористатися послугами адвоката. Позивач вказує, що він є знятий з військового обліку.

Рішенням Корюківського районного суд Чернігівської області від 19 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не спростовано доводів позивача про порушення відповідачем його прав. Вважає, що оскаржувана постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Стверджує, що постанову винесено не керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тимчасово виконуючого обов`язки начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2025 та від 24 лютого 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 25.02.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що тимчасово виконуючий обов`язки районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за відсутності начальника наділений повноваженнями виконувати обов`язки начальника, а тому розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався з дотриманням норм законодавства.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з урахуванням чого судова колегія вирішила продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 12.10.2024 тимчасово виконуючим обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відповідно до якого, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 11.10.2024 о 20:00 год по вул. Кошового біля будинку 93 відмовився пред`являти уповноваженій особі військово-обліковий документ, чим порушив частину шосту статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

В протоколі зазначено, що факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також зазначено, що громадянинові ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП. Повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 08:00 год. 12.10.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також в протоколі зазначено, що позивач відмовився від пояснень та підписання протоколу.

Тимчасово виконуючим обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 12 жовтня 2024 року винесено постанову № 174, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення військовозобов`язаним частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період (воєнний стан згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022), а саме: відмовився пред`явити військово-обліковий документ уповноваженому представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги абз. 1 частини шостої статті 22 Закону україни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану. Обставин, що пом`якшують чи отяжують відповідальність не виявлено. Майнової шкоди не заподіяно.

Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини першої, другої статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Приписами статті 65 Конституції України та частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено з 24.02.2024 р. ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу.

Отже, станом на 11.10.2024, тобто на дату вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення, діяв особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, п. 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положення статті 280 КУпАП встановлюють обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини шостої статті 22 Закону №3543-XII, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що в даному випадку дійсно наявний в діях позивача склад правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці 32 роки, та в порушення описаних вище норм законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не пред`явив на вимогу уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки військово-обліковий документ.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до положень статті 280 КУпАП уповноваженою особою відповідача встановлено що:

- адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 , факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 11.10.2024 №174, в якому зафіксовано суть адміністративного правопорушення, а також здійснено відеофіксацію вчиненого правопорушення;

- вина особи підтверджується тим, що він відмовився на вимогу уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки пред`явити за вимогою військово-обліковий документ.

Щодо доводів апелянта про те, що останній відповідно до військового квитка знятий з обліку військовозобов`язаних згідно наказу МОУ №352, колегія суддів зазначає, що положення частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлюються обов`язок громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явити за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки військово-обліковий документ.

Таким чином, статус позивача про зняття з обліку військовозобов`язаних не звільняє його від обов`язку, який передбачений частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Що стосується посилань апелянта на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з численними порушеннями, зокрема працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 не представились та не надали будь-яких документів, що підтверджують їх повноваження, не з`ясували у позивача його анкетних даних, не надали можливості скористатися послугами адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №174 від 11.10.2024 вбачається, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено положення статті 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Також в матеріалах справи міститься відеозапис, який здійснювався під час складення адміністративного матеріалу, який колегія суддів дослідила та встановила, що уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_1 запропоновано пред`явити військово-обліковий документ, за відмову виконувати обов`язок, який встановлений частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційний підготовку та мобілізацію» складено протокол про адміністративне правопорушення, факт вчинення правопорушення підтверджують свідки, доведено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката під час розгляду справи.

Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що позивач був обізнаний з його правами та про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про перенесення розгляду справи та/або залучення захисника не заявляв.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржувана постанова винесена не начальником районного територіального центру комплектування, а тимчасово виконуючим обов`язки, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 25.02.2025 року з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові докази у справі, а саме: рішення про тимчасове покладення виконання обов`язків керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на тимчасово виконуючого обов`язки підполковника ОСОБА_5 та посадові обов`язки.

На виконання вимог ухвали, представником відповідача 25.02.2025 надано до суду витяг із наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до якого з 04.10.2024 начальник ОСОБА_6 вибуває у КНП «Корюківська центральна районна лікарня» м. Корюківка на лікування. Підстава: госпіталізація до лікарні, рапорт від 04.10.2024. У пункті 2 витягу із наказу зазначено, що тимчасове виконання обов`язків начальника покладено на підполковника ОСОБА_2 .

Також на виконання вимог ухвали представником відповідача надано функціональні обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проаналізувавши вищезазначені докази, суд зазначає, що згідно функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджених наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №401 від 23.07.2024, останній зобов`язаний визначати своїм наказом функціональні обов`язки (посадові інструкції) підлеглому особовому складу на мирний час, а також на особливий період; видавати згідно із законодавством у межах своєї компетенції накази та розпорядження.

Оскільки начальником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на період його відсутності покладено тимчасово виконувати обов`язки на підколковника ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із наказу від 04.10.2024, останній є тією особою, яка має право від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Отже, враховуючи вищевстановлене в контексті норм законодавства, судова колегія вважає, що в даному випадку т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 правомірно прийнято оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а позивачем не спростовано вказаного.

Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2024 року у справі №736/2531/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова