Справа № 380/28455/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/28455/23 пров. № А/857/11780/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Грень Н.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач) (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС, третя особа), в якому просив визнати протиправною відмову МВС України призначити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) та встановленням третьої групи інвалідності та зобов`язати відповідача призначити йому вказану допомогу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії МВС України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язано відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 спірної грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 Питання медико-соціальної експертизи (далі - Положення про МСЕ) передбачає спеціальні вимоги до проведення МСЕ колишнім працівникам міліції, зокрема необхідність залучення при її проведенні представників закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії. Оскільки при проведенні МСЕ позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, то вказана обставина виключає можливість прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до ст.23 Закону України Про міліцію №565-ХІІ від 20.12.1990 (далі - Закон №565) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 (далі - Порядок №850). Щодо зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення спірної допомоги вказує, що суд не вправі перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень, який наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк та не оскаржував рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом ГУ МВС №680о/с від 28.09.2015 позивача було звільнено з ОВС у запас ЗСУ (через хворобу) з 30.09.2015.

Згідно виписки з акта огляду МСЕК №354195 від 19.08.2020 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС.

На підставі акта огляду МСЕК позивачу видано довідку серії 12 ААА №011736 від 19.08.2020 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, що становить 45% ступеня втрати професійної працездатності. Також комісія встановила, що причиною втрати професійної працездатності є захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Позивач звернувся до ГУ МВС із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

28.07.2021 за результатами розгляду вказаної заяви та долучених до неї документів третя особа сформувала висновок про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом №216/31/01-2021 від 28.07.2021 Ліквідаційна комісія ГУ МВС направила на адресу відповідача документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Листом №147 від 08.09.2021 третя особа повідомила позивача про те, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто МВС України. Відповідно до інформації, зазначеної у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №39223/15-2021 від 26.08.2021, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано, що МСЕ проведена з порушенням п.10 Положення про МСЕ, відповідно до якого МСЕ колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні позивачу МСЕ представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, поліклінікою ДУ ТМО МВС України по Львівській області позивач для проходження МСЕК не скеровувався. Зазначене унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком №850.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі №380/23949/21 визнано протиправними дії МВС України щодо повернення без прийняття рішення матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС та зобов`язано МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення спірної одноразової грошової допомоги і додані до неї документи разом з висновком ГУ МВС та прийняти одне з рішень, передбачених п.9 Порядку №850. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі №380/23949/21 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія ГУ МВС склала та надіслала до МВС України разом з поданими позивачем матеріалами Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 329550,00 грн.

11.10.2022 Департамент фінансово-облікової політики МВС України у погодженні зазначеного Висновку відмовив.

Згідно листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №31677/15-2022 від 24.10.2022, адресованого Ліквідаційній комісії ГУ МВС, за результатами розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано, що при огляді його МСЕК допущено порушення п.10 Положення про МСЕ, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні МСЕ ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Крім того, лікарсько-консультативною комісією лікарні (з поліклінікою) ДУ ТМО МВС України по Львівській області ОСОБА_1 на МСЕК не направлявся.

За змістом листа Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України №133/21/01-2023 від 23.05.2023, адресованого Ліквідаційній комісії ГУ МВС, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі №380/23949/21 МВС повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності через захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС і додані до неї документи разом із висновком ГУ МВС та за наслідками розгляду 11.10.2022 прийняло рішення та затвердило висновок про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

Листом ГУ МВС №60 від 26.10.2023 позивача було повідомлено про необхідність прибуття до Ліквідаційної комісії ГУ МВС для отримання листа Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України.

Вважаючи протиправною відмову МВС України, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з тим, що до складу комісії, яка проводила МСЕ не був залучений представник закладів охорони здоров`я МВС України, відповідач діяв всупереч нормам чинного законодавства, оскільки склад комісії затверджується Міністерством охорони здоров`я (далі - МОЗ), а участь представника закладів охорони здоров`я МВС України не є безумовною. Також суд першої інстанції вказав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 спірної допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580), тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст.23 Закону №565 та Порядком №850.

Пунктом 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580, Закон №565 визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом п.15 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580.

Частиною шостою статті 23 Закону №565 передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в ОВС у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до п.2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п.7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п.8 Порядку №850).

У свою чергу, згідно п.9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у п.8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, з відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС України для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Таким чином, Порядком №850 передбачено прийняття, за результатами розгляду документів, рішень про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку діям МВС України щодо розгляду документів позивача стосовно призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі №380/23949/21 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія ГУ МВС склала та надіслала до МВС України разом із поданими позивачем матеріалами Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 329550,00 грн.

11.10.2022 Департамент фінансово-облікової політики МВС України у погодженні зазначеного Висновку відмовив.

Згідно листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №31677/15-2022 від 24.10.2022, адресованого Ліквідаційній комісії ГУ МВС, підставами для відмови у погодженні Висновку є те, що при огляді його медико-соціальною експертною комісією допущено порушення п.10 Положення про МСЕ, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні МСЕ ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Крім того, лікарсько-консультативною комісією лікарні (з поліклінікою) ДУ ТМО МВС України по Львівській області ОСОБА_1 на МСЕК не направлявся.

Процедуру проведення МСЕ хворим, які досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про МСЕ.

Згідно п.3 Положення про МСЕ, МСЕ проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.4 Положення про МСЕ, МСЕ проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно п.6 Положення про МСЕ, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери (п.10 Положення про МСЕ).

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Таким чином, склад комісії затверджується МОЗ, а тому суд першої інстанції слушно зауважив, що участь представника закладів охорони здоров`я МВС України не є безумовною.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій щодо залучення представника закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не обізнаний з тим, хто входить до складу комісії. Також висновки відповідної МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, зацікавленими особами не оспорювалися та недійсними не визнавалися.

Відповідно до п.14 Порядку №850, призначення та виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком : учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Приведені вище підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Разом з тим, таких обставин МВС України при розгляді документів позивача не встановлено.

Отже, за таких обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому третьої групи інвалідності і з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати МВС України прийняти рішення про призначення йому спірної одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого Порядком №850, так як чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентовані повноваження МВС України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме : прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої допомоги.

Натомість, відповідач у даному випадку ухиляється від призначення позивачу одноразової грошової допомоги, при тому, що позивачем виконано усі умови, визначені законом для затвердження МВС України висновку щодо призначення такої допомоги.

Обставини протиправності дій відповідача підтверджується встановленими судом під час розгляду справи №380/23949/21 та наведені у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2022, яке набрало законної сили.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень та яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Колегія суддів вважає, що задоволення судом позовних вимог не буде мати наслідком втручання у дискреційні повноваження МВС України.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі №380/28455/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук