Справа № 640/22207/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 рокусправа № 640/22207/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

На розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, у якій просить суд визнати протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві по формуванню і направленню для виконання податкового повідомлення-рішення від 01.06.2020 № 0-2657 та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.06.2020 № 0-2657.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року позовну заяву Головного управління Національної поліції в Київській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості прийнято до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 справу №640/22207/20 передано Львівському окружному адміністративному суду.

29 січня 2025 року адміністративна справа №640/22207/20 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Брильовського Р.М.

Ухвалою судді від 31.01.2025 прийняти до провадження адміністративну справу №640/22207/20 та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 01 січня 2018 року між позивачем та фізичними особами (подружжям) які діяли солідарно як одна сторона - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Орендар) та за згодою мого чоловіка ОСОБА_5 (батька дітей у частині управління майновими правами неповнолітньої дитини) було укладено Договір оренди вказаної квартири АДРЕСА_2 (далі - Квартира АДРЕСА_3 . За цим Договором уся Квартира АДРЕСА_3 здавалася у строкову оренду до одного року, фактично з 01 січня 2018 року по 30 грудня 2018 року. 14.02.2019 позивач подав цьому відповідачу податкову декларацію про майновий стан за результатами здавання Квартири АДРЕСА_3 в оренду у 2018 році. Контролюючий орган перевірив правильність розрахунку (суму зобов`язань) та фактичної сплати ПДФО та ВЗ, які сплачувалися позивачем регулярно протягом 2018 року, виходячи із сум орендної плати за оренду Квартири № 60 за 2018 рік на підставі пред`явлених ним документів, попередніх розрахунків та квитанцій на оплату. Усі платежі (ПДФО, ВЗ) позивач сплатив у 2018 році, у тому числі 11.06.2019 (завчасно) сплатив податок на нерухоме майно (далі також - ПНМ) у сумі 2 073,71 грн. Починаючи з 2019 року і до теперішнього часу вказане житло в оренду не здається, оскільки використовується старшим сином за цільовим призначенням, у тому числі з урахуванням намагання створення власної сім`ї. Контролюючий орган (ДПС, ТУ ДПС у м. Києві) знаючи при оскарженні позивачем Рішення ТУ ДПС за 2019 рік про факт відсутності здавання ним Квартири АДРЕСА_3 в оренду у 2019 році, підтверджений документально, фактично переклав незаконний обов`язок сплачувати позивачем податок, тобто самостійно і безапеляційно визнав винним у порушенні закону, базуючись на своїх внутрішніх інформаційних базах. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що ОСОБА_1 , з метою проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до ГУ ДПС у м. Києві не зверталася. Розрахунок податку наведено у додатку № 1. Вказане податкове повідомлення-рішення від 01.06.2020 № 0-2657 було направлене платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (номер поштового відправлення № 020) на адресу реєстрації платника. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 020 податкове повідомлення-рішення Позивачу вручено 07.07.2020. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив у якому зазначив, що оскільки юридичного факту здавання цього житла саме у 2019 році не було, враховуючи, що законом не встановлено прямого обов`язку саме письмово повідомляти власниками помешкання контролюючий податковий орган про наміри здавання свого власного житла у майбутніх періодах та приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень чинного законодавства з сторони позивача. 09 липня 2020 позивач подав офіційну обгрунтовану скаргу у порядку адміністративного оскарження до Державної податкової служби України про скасування цього Рішення ГУ ДПС у м. Києві. До зазначених скарги позивач долучив усі засвідчені копії документів (договір оренди житла, акт приймання-передачі житла, паспорти власників житла і попередніх орендарів, їхні заяви та заяви моїх дітей як співвласників житла, ІПН та інші). Таким чином, з цього часу як Державна податкова служба України так і Головне управління ДПС у м. Києві (органи вищого і нижчих рівнів) отримали письмове підтвердження того, що у 2019 році Квартира АДРЕСА_3 та/або її частки в оренду не здавалася ані позивачем ані його дітьми, тому і немає обов`язку нараховувати та сплачувати (хоча і незначні) але податкові зобов`язання. Контролюючий орган вищого та/або нижчого рівнів мав усі можливості відображати таку інформацію у своїх внутрішніх інформаційно-аналітичних електронних системах (базах) про платників податків та їхні зобов`язання. При цьому, враховуючи, що достатніх правових підстав (у т.ч. без згоди власників персональних даних) по збору, опрацюванню та використанню такої інформації у службових цілях для виконання покладених на контролюючий орган функцій та завдань (обсяги даних, зміст персональних даних, строки, порядок та умови зберігання, використання та знищення, порядок інформування осіб тощо) не було (оскільки ці питання не врегульовані на законодавчому рівні). Тому висновки контролюючого органу про те, що відсутність письмового підтвердження на адресу цього органу власником житла про припинення здавання свого помешкання в оренду є підставою для продовження нарахування податкових зобов`язань є щонайменше протиправними діями.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві провів обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та виніс податкові повідомлення - рішення за 2019 рік від 01.06.2020 № 0-2657 на суму 2614,91 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі Податковий кодекс) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно до статті 16 Податкового кодексу платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 41 Податкового кодексу контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, є органи доходів і зборів.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів: в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Згідно з п.п. «а» п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Підпунктом 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги та ставки з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають, зокрема у власності фізичних осіб.

Згідно пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 Податкового кодексу. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що за Договором від 01 січня 2018 року уся квартира АДРЕСА_3 здавалася у строкову оренду до одного року з 01 січня 2018 року по 30 грудня 2018 року. Починаючи з 2019 року і до теперішнього часу вказане житло в оренду не здається, оскільки використовується старшим сином за цільовим призначенням, у тому числі з урахуванням намагання створення власної сім`ї. Оскільки юридичного факту здавання цього житла саме у 2019 році не було, враховуючи, що законом не встановлено прямого обов`язку саме письмово повідомляти власниками помешкання контролюючий податковий орган про наміри здавання свого власного житла у майбутніх періодах, тому і немає обов`язку нараховувати та сплачувати (хоча і незначні) але податкові зобов`язання.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що контролюючий орган вищого та/або нижчого рівнів мав усі можливості відображати таку інформацію у своїх внутрішніх інформаційно-аналітичних електронних системах (базах) про платників податків та їхні зобов`язання. Висновки контролюючого органу про те, що відсутність письмового підтвердження на адресу цього органу власником житла про припинення здавання свого помешкання в оренду є підставою для продовження нарахування податкових зобов`язань є протиправними діями.

Доказів того, що у 2019 року квартира АДРЕСА_2 здавалася в оренду відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Суд наголошує, що відповідач жодним чином у відзиві не спростовує вищевказані твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,-

вирішив:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві по формуванню і направленню податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.06.2020 № 0-2657.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.06.2020 № 0- 2657.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетного асигнування Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) 840 грн 80 коп сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович