Справа № 170/860/24
Суддя: Жевнєрова Н. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 170/860/24
Провадження № 2-а/170/3/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Жевнєрової Н.В.,

за участю секретаря Остапчук Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Шацьк адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом. Позов обґрунтовано тим,22.11.2024 поліцейський Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Бричук В.В. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3525906, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Цією постановою було установлено, що 22.11.2024 о 12:39 ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT КЕNGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в сел. Шацьк Ковельського району Волинської області по вул. Шевченка в напрямку вул. Шковороди і не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги пункту 9.2.б ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він переконаний, що у вказаній в постанові ситуації він не зобов`язаний був вмикати світловий покажчик повороту, оскільки поворот, зміну напрямку руху праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом, перестроювання не здійснював. Він вважає, що ділянка дороги, по якій він рухався, є вигином, тобто зміною напрямку руху самої дороги, а не зміною напрямку руху автомобілів, що не зобов`язує водіїв вмикати світлові покажчики повороту при проїзді цього вигину. Крім того, позивач стверджує, що поліцейський під час розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу не забезпечив його права, не надав можливості скористатися правовою допомогою, подати докази та заявити клопотання. Тому позивач просить постанову щодо нього скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його вимогизадовольнити. Він стверджував, що маневру повороту ліворуч (тобто зміну напрямку руху ліворуч) не здійснював, рухався по головній дорозі, що має вигин вліво, та до якої прилягає другорядна дорога справа, про що, на його думку, свідчить установлений перед перехрестям знак 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги», де на табличці позначено плавний вигин головної дороги вліво і прилягання другорядноїдороги справа. Він вважає, що якби це був поворот головної дороги ліворуч, то на табличці він би був позначений інакше:не заокруглено потовщеною лінією, а з гострим згином лінії. Тому, не увімкнувши лівий покажчик повороту, він Правила дорожнього руху не порушив і постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Волинській області подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, з огляду на таке.

З відеозапису події, зафіксованої нагрудною камерою поліцейського, установлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський Бричук В.В. повідомив позивачу, яке саме порушення той допустив, ознайомив Мелюха В.П. із записом відеоспостереження системи «Безпечне місто» Шацької ТГ, на якому зафіксовано порушення, ознайомив із правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Жодних клопотань від Мелюха В.П. не надходило. Після закінчення розгляду справи Мелюху В.П. було оголошено постанову і вручено її копію. Своїм підписом в постанові він засвідчив, що з правами ознайомлений і копію постанови отримав. Тому твердження Мелюха В.П., що під час розгляду справи не забезпечено його права,є неправдивими.

Фактичні дані, що підтверджуютьобставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зафіксованівідеозаписомвідеоспостереження системи «Безпечне місто» Шацької ТГта відеозаписом нагрудної камери поліцейського, що надані суду.

Відповідач звертає увагу суду, що згідно з ПДР будь-який маневр, при якому транспортний засіб відхиляється від прямолінійного руху, є зміною напрямку руху. Якщо водій рухається по головній дорозі і продовжує рух у напрямку, який задається головною дорогою (ліворуч у випадку з ОСОБА_1 ), він згідно з пунктом 9.2.б ПДРобов`язково повинен увімкнути покажчик повороту в бік зміни напрямку головної дороги, тобто ліворуч.Це правило передбачене для уникнення помилкового сприйняття намірів водія іншими учасниками (з другорядної дороги або тими, хто рухається позаду), для розуміння, що водій слідує ліворуч за напрямком головної дороги, а не праворуч на другорядну дорогу. У випадку, якщо водій не увімкнув покажчик повороту під час зміни напрямку руху по головній дорозі (згідно зі знаком), це є порушенням пункту 9.2.б ПДР, який вимагає від водія подавати сигнал повороту у разі будь-якої зміни напрямку руху. Неподання сигналу повороту є підставою для фіксації порушення.

Відповідач також стверджує, що в офіційних роз`ясненнях до ПДР зазначено, що якщо головна дорога має невеликий вигин, але при цьому водій не змінює напрямок руху відносно головної дороги, це не вважається маневром і не потребує подання сигналу повороту. Однак, якщо вигин дороги чітко позначений на знаку як зміна напрямку головної дороги, тоді це вважається зміною напрямку руху, і сигнал потрібен. Якщо вигин не впливає на основний рух і виглядає як частина прямої дороги, то подавати сигнал не обов`язково. Плавний вигин дороги у контексті правил дорожнього руху слід трактувати як ситуацію, коли дорога змінює напрямок настільки незначно, що для водія це не потребує активного керування (наприклад, різкого повороту керма) чи явної зміни траєкторії руху. Такий вигин є частиною природного профілю дороги і не вимагає подання сигналу повороту. Отже, основними критеріями для визначення плавного вигину є:

радіус кривини, тобто якщо радіус повороту великий і дорога не змінює напрямок різко (наприклад, на вигляд дорога залишається прямолінійною), це вважається плавним вигином;

наявність дорожніх знаків, тобто якщо встановлено табличку до знаку7.8 «Напрямок головної дороги», яка чітко вказує зміну напрямку дороги (навіть якщо вигін виглядає плавним), це слід трактувати як зміну напрямку, і водій повинен подати сигнал повороту; якщо таких знаків немає, то вигин трактується як природний профіль дороги;

рух у межах смуги, тобто якщо вигин не вимагає перестроювання або зміни смуги руху, це також ознака, що сигнал повороту не потрібен;

перехрестя або відгалуження, тобто якщо плавний вигин дороги відбувається на перехресті, де є другорядна дорога, то навіть незначна зміна напрямку руху головної дороги (позначена знаками) вимагає подання сигналу;

на перехресті зі знаком пріоритету, тобто якщо навіть плавний вигин головної дороги позначено на знаках як зміна її напрямку (ліворуч або праворуч), водій повинен подати сигнал відповідного повороту.

Отже, плавний вигин дороги не вважається зміною напрямку руху, якщо він не позначений на дорожніх знаках, не потребує перестроювання чи явної зміни траєкторії руху. Однак якщо вигін є частиною перехрестя або позначений знаком пріоритету, його слід трактувати як зміну напрямку руху, і подання сигналу повороту є обов`язковим.

Отже, на вул. Шевченка в сел. Шацьк в напрямку, яким рухався позивач, перед перехрестям з вулицею Шковороди, розміщена табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» до знаку 2.3 «Головна дорога», яка інформує водіїв про конфігурацію перехрестя з приляганням другорядної дороги праворуч та зміною напрямку головної дороги ліворуч.

Відповідно до пункту 9.2.б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, зокрема перед поворотом. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення правил проїзду перехресть, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. З огляду на викладене, відповідач вважає, що належними доказами підтвердив правомірність оскаржуваної ОСОБА_1 постанови, а також те, що при винесенні цієї постанови поліцейськийдіяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Тому відповідач проситьпроводити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними доказами у справі; залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву Мелюха В.П. - без задоволення.

Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позов необхідно залишити без задоволення, а постанову поліцейського без змін на таких підставах.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки в Україні врегульовано Законом України «Про дорожній рух». Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (зі змінами), надалі у тексті рішення ПДР.

Стаття 27 Закону України «Про дорожній рух» визначає організацію дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах, згідно з якою організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування і нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення. Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами.Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» до органів, що здійснюють контроль у сфері безпеки дорожнього руху, відноситься, зокрема Кабінет Міністрів України та Національна поліція.

Згідно з пунктами 8, 11ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Суд установив, що згідно із визначеннями Академічного тлумачного словника української мови, поворот це дія за значенням, зокрема повертати, повернути; також поворот це місце, де що-небудь (дорога, вулиця і т.ін.) повертає, відхиляється вбік.

Пункт 1.10 ПДР містить визначення понять, зокрема:

головна дорога це дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3;

маневрування (маневр) це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.2-1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту, а саме: Національного стандарту України. Знаки Дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002.

Згідно з пунктом 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи, серед яких, зокрема: б) знаки пріоритету, що установлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; е) таблички до дорожніх знаків, що уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до пункту 9.1 ПДР, попереджувальними сигналами є, зокрема сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Пункт 9.2.б ПДРзобов`язує водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, зокрема передповоротом.

При цьому, системний аналіз змісту пункту 9.2.б ПДР та поняття «маневрування (маневр)», що міститься у пункту 1.10 ПДР, а також поняття «поворот» з Академічного тлумачного словника української мови, дає підстави для висновку, що обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає у водія лише у випадку здійснення ним маневру, зокрема повороту праворуч чи ліворуч, тобто здійснення повертання у місці, де дорога, вулиця і т. ін. повертає, відхиляється вбік.

Водночас пункт 9.4 ПДР визначає, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Зі змісту пункту 10.4 ПДР логічно слідує, що маневр повороту праворуч та ліворуч може бути виконаний, зокрема і в напрямку головної дороги, при чому як у ситуації, коли рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою, так і в ситуації, коли рух передбачений в різних напрямках.

Системний аналіз положень ПДР дає підстави для висновку, що зміна напрямку руху у контексті Правил дорожнього руху це будь-який маневр, при якому транспортний засіб відхиляється від прямолінійного руху, а саме: повороти ліворуч або праворуч на перехрестях; рух по головній дорозі, якщо її напрямок змінюється; об`їзд перешкоди або інший маневр, що передбачає відхилення від прямої траєкторії; рух у криволінійному напрямку, коли є необхідність повідомити інших учасників про свої наміри.

Відповідно до Національного стандарту України. Знаки Дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002 (Розроблено Науково-дослідним центром безпеки дорожнього руху Міністерства внутрішніх справ України; внесено Міністерством внутрішніх справ України; затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 03.06.2002.№326; Стандарт відповідає вимогам Конвенції про дорожні знаки і сигнали (Відень, 1968 р.) і Європейської угоди, що доповнює цю Конвенцію (Женева, 1971 р.),цей Стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях (далі дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються. Вимоги цього Стандарту є обов`язковими.

Пункт 3.7 Стандарту визначає, що на знаках, зокрема і 7.8 «Напрямок головної дороги`зображення (положення) стрілок (основного напрямку руху) повинно відповідати реальному плануванню перехресть, вимогам напрямів або схемі руху.

Пунктом 10.3.26 Стандарту визначено, що знаки 1.221.23.4 допускається застосовувати для позначання окремих перехресть, на яких необхідно установити черговість проїзду, яка б відрізнялась від черговості проїзду перехрестя рівнозначних доріг. Якщо на такому перехресті головна дорога змінює напрямок, то на головній дорозі перед перехрестям повинен бути установлений знак 2.3 з табличкою 7.8.

Відповідно до пункту 10.4.4 Стандарту знак 2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватися для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватися перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя. Допускається не повторювати знак 2.3 перед з`їздами з перехрещень та прилягань доріг в різних рівнях. Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перед перехрестями зі складним плануванням, знак 2.3 повинен установлюватися з табличкою 7.8 на відстані 150-300 м від перехрестя поза населеними пунктами, 50-100 м від перехрестя у населених пунктах. Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен установлюватися знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній знак 2.1 з табличкою 7.8.

Згідно з пунктом 10.9.12 Стандарту табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватися зі знаками 2.12.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок. У разі розміщення знаків на стояках табличка повинна розташовуватися під знаком. У разі розміщення знаків на консольних опорах або над проїзною частиною, узбіччям або тротуаром табличка повинна розташовуватись праворуч від знаку.

Крім того, пунктом 10.7.48 Стандарту передбачено, що знак 5.55 «Схема руху» повинен застосовуватись у разі необхідності зазначити маршрут руху, якщо на перехресті рух в окремих напрямках заборонено, або зазначити дозволені напрямки руху на перехресті із складним плануванням. Схема руху, зображена на знаку 5.55, повинна відповідати реальному плануванню перехресть. Знак повинен установлюватися безпосередньо перед перехрестям.

Згідно з розділом 33 ПДР«Дорожні знаки»:

знак 2.3 «Головна дорога». Надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

знак 5.62 «Схема руху» (у ДСТУ 4100-2002 це знак 5.55). Позначає маршрут руху, якщо на перехресті рух в окремих напрямках заборонено, або позначає дозволені напрямки руху на перехресті зі складним плануванням.

Табличка (до дорожніх знаків) 7.8 «Напрямок головної дороги». Напрямок головної дороги на перехресті. Застосовується зі знаками 2.1, 2.2, 2.3.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що необхідно довести шляхом надання доказів.

Статтею 7 КУпАП установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

На підставі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення правил проїзду перехресть, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд установив, що 22.11.2024 поліцейський Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Бричук В.В.виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3525906, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Цією постановою було установлено, що 22.11.2024 о 12:39 ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT КЕNGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в сел. Шацьк Ковельського району Волинської області по вул. Шевченка в напрямку вул. Шковороди і не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги пункту 9.2.б ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач долучив до відзиву відеозапис, з якого убачається, що 22.11.2024 о 12:39 позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом RENAULT КЕNGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по головній дорозі, яка змінює напрямок, в сел. Шацьк Ковельського району Волинської області по вул. Шевченка в напрямку вул. Шковороди, про що свідчать встановлені знаки 2.3 «Головна дорога» та табличка 7.8 «Напрямок головної дороги», і не подав сигнал світловим покажчиком повороту ліворуч при здійсненні повороту ліворуч в напрямку головної дороги у ситуації, коли установленою конфігурацією проїзної частини та дорожніми знаками для водія рух був передбачений у двох напрямках: ліворуч в напрямку головної дороги та праворуч в напрямку другорядної дороги.

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача, суд із загальнодоступних джерел інформації дослідив в якості доказів карту місця події, зокрема, частину вулиці Шевченка в напрямку вулиці Шковороди, перехрестя вулиць Шевченка і Шковородита дорожні знаки на цій частині вулиць.

У розділі 3 Стандарту «Групи, назви, зображення, розміри» у пункті 3.3 вказано, що зображення знаків, крім знаків індивідуального проектування (5.24.1, 5.24.2, 5.455.48, 5.50, 5.56, 5.58.1, 5.59, 5.61.1 5.61.3) наведено у додатку А.

Згідно з додатком А знаки мають, зокрема таке зображення (однак в кольорі):

2.3 7.8 5.55 (в ПДР це 5.62)

«Головна дорога» «Напрямок головної дороги» «Схема руху» (застосовується для позначення схеми руху

на перехресті зі складним плануванням)

Необхідно зазначити, що в Інтернет мережі, зокрема на сайтах регіональних підрозділів патрульної поліції, у тестових завданнях для іспитів у автошколах поширюються різні варіанти таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» (до знаків 2.1, 2.2, 2.3), з позначенням плавної і неплавної потовщеної лінії в місці зміни її конфігурації для зображення зміни напрямку головної дороги, з коментарями, що у випадку плавного позначення (мал. 3) на знаку вказано вигин дороги; це перехрестя зі складною конфігурацією; таблички перед цим перехрестям могло і не бути; її встановили, щоб водії могли заздалегідь знати, що головна дорога з вигином; в цьому випадку, продовжуючи рух по головній дорозі, подавати сигнал світловим покажчиком повороту не треба. У випадку неплавного зображення зміни напрямку головної дороги (мал. 2), якщо водій буде рухатися по головній дорозі, йому потрібно подавати сигнал правим покажчиком повороту, так як він здійснюватиме маневр правого повороту (і це не залежить від кута примикання доріг).

Навіть дописувачі у коментарях на сайтах патрульної поліції та автошкіл здебільшого ставлять під сумнів таке роз`яснення поліцейських та автоінструкторів, не розуміючи, де узявся дорожній знак на позначення вигину головної дороги, якщо офіційні коментарі до ПДР стверджують, що позначення вигину головної дороги дорожнім знаком не передбачено, більше того, якщо у водія є щонайменше два варіанти зміни напрямку руху після перехрестя, то задля дотримання безпеки дорожнього руху він зобов`язаний сигналізувати світловим покажчиком відповідного напрямку, куди саме він здійснює рух.

На такі варіанти таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» посилався і позивач ОСОБА_1 у своїх поясненнях в судовому засіданні, на обгрунтування своєї позиції згідно з позовними вимогами.

Поряд із цим, такі твердження суперечать вимогами Національного стандарту України. Знаки Дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002, додаток А якого містить один єдиний варіант таблички 7.8«Напрямок головної дороги», яка застосовується разом зі знаками 2.1, 2.2, 2.3, та інформує учасників дорожнього руху про зміну напрямку головної дороги. Стандарт містить лише одне застереження (пункт 3.7), що на табличці (до знаку)7.8 «Напрямок головної дороги» зображення (положення) стрілок (основного напрямку руху) повинно відповідати реальному плануванню перехресть, вимогам напрямів або схемі руху. Жодних дорожніх знаків та табличок до них для позначення вигину головної дороги, зокрема і на перехресті, у Національному стандарті України не існує.

Більше того, позиція відповідача ГУНП у Волинській області, яке є структурним підрозділом Національної поліції України, фактично суперечить тлумаченню таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» до дорожніх знаків 2.1, 2.2, 2.3, яке популяризують на своїх сайтах структурні підрозділи Департаменту патрульної поліції, який також входить до складу Національної поліції України.

Як убачається із позовної заяви та відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення, на місці розгляду справи позивач не заперечував, що він не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Крім того, сторони не заперечують факт наявності на вул. Шевченка у сел. Шацьк перед перехрестям з вул. Шковороди дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги». Отже ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху, що рухався на вказаній ділянці дороги, належним чином був обізнаний про зміну напрямку головної дороги, тому був зобов`язаний реагувати відповідно до вимог пункту 9.2.б ПДР, тобто подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч.

Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що він рухався по головній дорозі, яка мала вигин, про що попереджав знак 2.3 з табличкою 7.8, тому він не був зобов`язанийвмикати попереджувальний сигнал про зміну напрямку руху у випадку, коли рухається по головній дорозі з вигином вліво. Суд вважає, що позивач неправильно тлумачить норми ПДР.

Суд зауважує, що, оскільки рух позивача здійснювався не по прямій лінії, а передбачав здійснення певних маневрів, пов`язаних зі зміною напрямку руху, які згідно з ПДР необхідно показувати світловими покажчиками відповідного напрямку, водій, проїжджаючи вказану ділянку дороги, мав декілька варіантів для подальшого руху, а саме: ліворуч по головній дорозі по вул. Шевченка в напрямку вул. Шковороди та праворуч на другорядну дорогу на вул. Шковороди, то, здійснюючи маневр та повертаючи в потрібному йому напрямку, водій був зобов`язаний показати свій напрям руху іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №751/1238/17, виклавши його у постанові від 23.01.2019.

Суд також дійшов висновку що підстав вважати, що в даному випадку застосування знаку 2.3 «Головна дорога», та таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» пов`язане із перехрестям зі складним плануванням, немає, оскільки суд не встановив жодних ознак перехрестя зі складним плануванням таких, наприклад, як понад чотири напрямки руху, заборона руху у певному напрямку, зокрема і позначених дорожнім знаком 5.62 «Схема руху», що позначає маршрут руху, якщо на перехресті рух в окремих напрямках заборонено або позначає дозволені напрямки руху на перехресті зі складним плануванням.

Крім того, з відеозапису події, зафіксованої нагрудною камерою поліцейського, установлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський Бричук В.В. повідомив позивачу, яке саме порушення він допустив, ознайомив ОСОБА_1 із записом відеоспостереження системи «Безпечне місто» Шацької ТГ, на якому зафіксовано порушення, ознайомив із правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, з положенням ст. 268 КУпАП, роз`яснив зміст ст. 63 Конституції України, зокрема роз`яснив його право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката. Після цього жодних клопотань від Мелюха В.П. не надходило. Після закінчення розгляду справи Мелюху В.П. було оголошено постанову і вручено її копію. Своїм підписом в постанові серії ЕНА №3525906 ОСОБА_1 на місці події засвідчив, що з правами, передбаченими ст.268 КУпАП, він ознайомлений і копію постанови отримав. Тому твердження Мелюха В.П., що під час розгляду справи не забезпечено його права є недостовірними.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом,забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, на підставі аналізу наведених вище нормативних положень чинного законодавствата оцінки досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і достовірними, суд дійшов висновку, що поліцейський Ковельського РУП ГУНП у Волинській області при винесенні постанови серії ЕНА №3525906 від 22.11.2024 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством; винесена поліцейським постанова щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд не вбачає. Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Верховний Суд постійно наголошує та орієнтує судову практику на те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно позивача. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таких порушень прав позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи за його адміністративним позовом суд не встановив.

Згідно зположеннями ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Отже, оскаржувану постанову серії ЕНА №3525906 від 22.11.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 необхідно залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, залишити без задоволення.

Постанову поліцейського Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Бричука В.В. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3525906 від 22.11.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, залишити без змін.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду у повному обсязі складено 28.02.2025.

Суддя /підпис/ Н.В.Жевнєрова Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Жевнєрова