Справа № 209/9644/24
Суддя: Корнєєва І. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/9644/24
Провадження № 2-а/209/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Корнєєвої І.В.,

при секретарі Циганок А.С.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3617225 від 06.12.2024 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Стариковим Максимом Ігоровичем відносно ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення , стягнення судових витрат зі сплати судового збору ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідачів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

У обгрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що 06 грудня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Стариковим М.І. відносно ОСОБА_1 винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3617225.

Відповідно до винесеної постанови, ОСОБА_1 нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Як зазначено в постанові, 06.12.2024 20:09:39 ДОРОГА МЗО 958 км, водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього страхового договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1.ґ. Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425,00 грн.

З оскаржуваною постановою позивачка ОСОБА_1 погодитись не може, оскільки вона є необґрунтованою, не відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена

постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач зазначає, що 06 грудня 2024 року близько 20:00 години ОСОБА_1 разом зі своєю родиною рухалась у своєму власному легковому автомобілі ACURA MDX АЕ7628XC трасою з міста Дніпро до міста Кам`янське, де на блокпості 958 км виконала всі передбачені Правилами дорожнього руху України заходи та інспектор поліції наказав провести зупинку транспортного засобу в зазначено ним місці. На її прохання повідомити причину зупинки та перевірку документів інспектор патрульної поліції Стариков М.І. зазначив, як проїзд блокпосту, а не порушення ПДР України. На вимогу поліцейського вона надала реєстраційне посвідчення на автомобіль, водійські права та страховий поліс у вигляді QR коду, який інспектор поліції не зміг відсканувати , тому розцінив це як непред`явлення документа. Тож поліцейський виніс оскаржувану постанову про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП передчасно, без дослідження належних і допустимих доказів, та не надав для ознайомлення мені будь-якого підтвердження мого порушення. На запитання позивача про законність перевірки страхового полісу у водія, яким не вчинено дорожньо-транспортної пригоди, проігноровано.

Згідно з Порядком встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, а також руху транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ №1455 від 29.12.2021, «блокпост посилений контрольнопропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на в`їзді чи виїзді з території, на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, …».

Відповідно до пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 №1456 «уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема, проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду».

Згідно з пунктом 20 Порядку №1455 «заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу …».

Тож, на блокпості уповноважені особи, мають право перевірити документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи та документи на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо, а не страховий поліс.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно із пунктами восьмим, одинадцятим частини першої статті 23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною першою статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення.

Згідно із пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи

до адміністративної відповідальності є наявність складу та події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Диспозицією частини першої статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 2.1.ґ Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Абзацом другим частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, законодавець чітко розділив умови пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Відтак, обов`язок водія показати страховий поліс виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов`язку пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме відповідно до пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лише у випадку складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор

поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред`явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна.

Відтак, стаття 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно передбачає обов`язок щодо перевірки та контролю обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак стаття 21 того ж Закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

У даному випадку не виникло обставин за яких працівник поліції повинен був здійснити контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, позивач надала страховий полісу у вигляді QR коду, який поліцейський не зміг,а потім і не захотів сканувати, оскільки на внутрішнє переконання позивача зрозумів, що поліс є, але через можливу відсутність Інтернету на трасі чи з інших позивачу невідомих причин не намагався це зробити.

Так, згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно із статтею 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення працівник поліції проігнорував можливість перевірити наявність у позивача страхового полісу через електронну систему, що не було здійснено, чим порушено вимоги статей 252, 280 КУпАП, оскільки не з`ясовано обставину, що має значення для вирішення справи, а саме: проігноровано можливість перевірити наявність у позивача страхового полісу за допомогою електронної бази даних МТСБУ, що є способом, який би дав можливість відповідачу прочитати та зафіксувати дані про наявність у позивача чинного страхового полісу (ОСЦПВ), за відсутність якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, не встановив обставини що пом`якшують відповідальність, оскільки протягом більше 16 років права керування транспортним засобом жодного разу не була притягнута до адміністративної відповідальності, не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується скриншотом сторінки кабінету водія із «Показати всі події» та не заподіяла нікому майнову шкоду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19 лютого 2020 року ( № 496/4315/16-а) дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст.251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП, вона повинна містити найменування органу (посадової особи), що виніс постанову, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення. При цьому повинні бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та вказані мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 251, 288 КпАП України, ст.ст. 5,

20, 72, 160, 286 КАС України, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3617225 від 06.12.2024 року, винесену інспектором 1взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Стариковим Максимом Ігоровичем відносно ОСОБА_1 ; провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП закрити ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 гривень.

Позивачем ОСОБА_1 подана заява про уточнення позовних вимог в частині місця реєстрації позивача та визначення першим відповідачем Департаменту патрульної поліції (а.с.35-38).

Крім того позивачем ОСОБА_1 подана заява , у якій були надані додаткові пояснення та до якої були надані додаткові докази, яка по суті є відгуком на відзив відповідача (а.с.60-63). Згідно даної заяви , окрім раніше викладених підстав звернення до суду , позивачем зазначено, що ознайомившись 03 січня 2025 року з усіма додатками долученими до відзиву представника відповідача Департаменту патрульної поліції на її позовну заяву, у тому числі записом з відеореєстратора 471702 через технічну неможливість Електронного Суду, висловлює свої заперечення:

-у відзиві представник відповідача зазначає, що «06.12.2024 о 20 годині 09 хвилин на 958 кілометрі траси М30 у Дніпровському районі Дніпропетровської області поліцейський під час чергування у складі наряду поліції на контрольному пункті в`їзд-виїзд, ... виявив транспортний

засіб АСОВА МРХ..», однак жодними належними та допустимими доказами не підтверджує законність даного блокпосту та не долучає наказ коменданта, яким визначена уповноважена особа Національної поліції, а саме лейтенант поліції Стариков М.Ї., на право проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, передбачені Постановою КМУ № 1455 від 29.12.2021 та п.5 Постановою КМУ №1456 від 29.12.2021, саме на зазначеному в Постанові місці зупинки т/з він ніс службу.

Тож пересвідчитись, чи був працівник поліції Стариков МІ, особою уповноваженою на складання Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА №3617225 від 06.12.2024 року , у межах повноважень, передбачених Постановами КМУ № 1455 та 1456, та інших нормативно-правових актів, не має

можливості та долучені матеріали цих даних не містять.

Позивач зазначає, що введення воєнного стану є лише підставою для можливості посилення заходів безпеки. Разом з тим, це не свідчить про відміну визначених законом процедур та відсутності обов`язку виконувати вимоги закону з боку працівників поліції.

Долучений представником відповідача відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, чи внесений державний номер т/з правильно при перевірці страхового полісу, та ознайомлення позивача з відповідними матеріалами, які стали підставою складання відносно неї Постанови, а лише містить фіксацію порушення процесуальної послідовність винесення оскаржуваної Постанови, а саме в порушення:

-п.9 Розділу ПІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно з п.2 Розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

За правилами ст.283 КУпАП постанова, серед іншого, повинна містити дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В силу ст.ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи Є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. Хо 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Працівником поліції проігноровані вимоги ст.268 КупАП та не роз`яснено особі, яка бере участь у розгляді справи, права і обов`язки, адже водій, відносно якого розглядається справа має певні права, такі як: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання і головне користуватися юридичною допомогою адвоката, яку ОСОБА_3 просила надати, що підтверджується відеозаписом на 20:14:08 та 20:14:44 відліках часу, однак і це клопотання ОСОБА_2 було проігноровано, як і ознайомлення з матеріалами справи, на підставі яких ним була винесена оскаржувана Постанова, не встановлено обставини, що пом`якшують (16-ти річний водійський стаж без жодного правопорушення) і обтяжують відповідальність (відсутні), чи заподіяно майнову шкоду (відсутня), а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розгляд справи був проведений формально, без повідомлення про закінчення етапу з`ясування обставин справи та перехід до розгляду справи, не надано право на дачу пояснень, не належним чином досліджуються докази надані ОСОБА_1 , оскільки містили страховий полісу у вигляді QR коду та не вирішено клопотання про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До того ж, у Постанові відсутні мотиви відхилення доказів, надані ОСОБА_1 та її клопотань.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У Постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, вказав, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Враховуючи наведене, висновки апеляційного суду про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є обгрунтованими.

Подаючи позовну заяву про скасування Постанови, позивачка не намагається уникнути відповідальності, а захищає свої права, передбачені ст.ст.56, 59, 62 Конституції України, оскільки вважає, що працівник поліції, пізно ввечері, зупиняючи транспортний засіб та слідуючи до зазначеного ним місця зупинки зі словами: «Який воєнний, тьотя?» (час відеозапису 20:08:41), бачив, що в автомобілі знаходяться три дорослі жінки та діти, мав одразу неприязне відношення до позивача, тож належним чином не прийняв до уваги страховий полісу у вигляді QR коду та не розглянув клопотання про надання правової допомоги. Хоча пасажирка перевірила за номером автомобіля страховий поліс о 20:15 хвилин 06.12.2024 року зі свого мобільного телефону, скриншот якого долучається.

До того ж позивач наголошує, що в позовній заяві від 15.12.2024 року позивач посилалась на пункт 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 Ж» 1961-1У (з останніми змінами 27.07.2022 року), який діяв станом на 06 грудня 2024 року, відповідно до якого контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме лише у випадку складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, Законом України, який відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про правотворчу діяльність» має вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 6 цієї частини, а саме накази міністерств, визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред`явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна.

Відтак, стаття 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно передбачає обов`язок щодо перевірки та контролю обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак стаття 21 того ж Закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги .

Ухвалою суду від 27.12.2024 справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без виклику сторін.

Ухвалою суду від 06.01.2025 р. прийнято рішення про розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції надано відзив на позовну заяву ,відповідно до якого зазначено , що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 06.12.2024 серії ЕНА № 3617225, винесеної інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Стариковим М.І.

Така постанова винесена поліцейським у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 керувала

транспортним засобом, не маючи полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, а оспорювана постанова законною, правомірною і такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

06.12.2024 о 20 годині 09 хвилин на 958 кілометрі траси М30 у Дніпровському районі Дніпропетровської області поліцейський під час чергування у складі наряду поліції на контрольному пункті в`їзду-виїзду, реалізовуючи передбачені пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноваження поліції з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, керуючись положеннями абзацу 11 пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456, виявив транспортний засіб ACURA MDX, номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 не маючи полісу (договору) обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Регулюючи суспільні відносини в частині наявності у водія такого полісу абзацом 2

частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у випадках, передбачених законодавством.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.1998 №12-рп/98 (справа про тлумачення терміну «законодавство») зазначено, що термін «законодавство» треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат), який посвідчує укладення внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Підпунктом «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно інформації з єдиної централізованої баз даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України, станом на 06.12.2024 чинний страховий поліс на транспортний засіб ACURA MDX, номерний знак НОМЕР_2 , був відсутній, а з`явився лише 07.12.2024, що підтверджується скріншотами з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України за результатами перевірки наявності такого полісу.

Абзацами 2, 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського та пред`явити поліцейському чинний внутрішній електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу) у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у такому документі, а у випадках передбачених законодавством, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зокрема, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховий поліс пред`являється посадовим особам органів Національної поліції на їх вимогу.

Згідно підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху водій повинен зупинитися на вимогу поліцейського з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а також пред`явити для перевірки чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Обставини відсутності у ОСОБА_1 такого поліса підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України, а обставини не пред`явлення такого поліса на вимогу поліцейського відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського 471702, зробленого відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026.

Також такі обставини не заперечуються і визнаються у позовній заяві.

Частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в такому полісі, або не пред`явила чинний внутрішній електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у візуальній формі страхового поліса, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, покладено на органи Національної поліції, від імені яких розглядати такі справи і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин поліцейський, вбачаючи у діях ОСОБА_1 ознаки зазначеного

вище адміністративного правопорушення, керуючись правилами розділу IV Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийняв рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн., тобто в межах санкції, встановленої частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Така постанова складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою, на відповідному бланку, зразок і технічний опис якого передбачено додатками 5, 15 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Оспорювану постанову оголошено і вручено ОСОБА_1 одразу на місці її винесення.

У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає, чи мала вона станом на день винесення оспорюваної постанови відповідний поліс обов`язкового страхування та не надає доказів на підтвердження його наявності на той момент.

Натомість в обгрунтування позову посилається на відсутність у неї обов`язку як водія за наведених обставин надавати поліцейському для перевірки такий поліс та не здійснення поліцейським перевірки наявності даного полісу в єдиній централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Водночас відсутність у ОСОБА_1 зазначеного полісу на день винесення оспорюваної постанови підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

При цьому відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського свідчить, що поліцейський під час розгляду справи перевіряв наявність зазначеного полісу на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України, й за результатами такої перевірки встановив його відсутність.

Разом з тим саме по собі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила відповідний поліс обов`язкового страхування, вже містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.01.2024 у справі №202/9483/23 за аналогічних обставин зробив наступний правовий висновок:

1) чинне законодавство встановлює обов`язок водія, після зупинки транспортного засобу, на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи незалежно від того, які обставини слугували підставою для зупинки його транспортного засобу;

2) наявність чи відсутність у поліцейського підстав для зупинки транспортного засобу або перевірки документів не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи, передбачені Правилами дорожнього руху;

3) частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена безумовна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки відповідні документи.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17, доводи водія щодо наявності у нього права не пред`являти документи на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка відповідного транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи.

Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, передбачених Правилами дорожнього руху, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оспорювана постанова стосується обставин конкретної події, адміністративна караність якої передбачена частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення: не надання ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом, на вимогу поліцейського відповідного полісу обов`язкового страхування.

Водночас обставини, що стали підставою для пред`явлення поліцейським такої вимоги, становлять іншу подію, яка згідно наведених правових висновків Верховного Суду та Третього апеляційного адміністративного суду не впливає на розгляд і вирішення справи про адміністративні правопорушення за першою подією.

Посилаючись на відсутність таких підстав, ОСОБА_1 виходить за межі предмету доказування у справі щодо не пред`явлення нею полісу обов`язкового страхування на вимогу поліцейського.

Враховуючи викладене, зазначені у позовній заяві пояснення щодо незаконності оспорюваної постанови та відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними і за таких обставин їх слід розглядати лише як спробу уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене правопорушення, що є неприпустимим.

Таким чином відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та скасування оспорюваної постанови.

Відповідно до підпункту 41 пункту 1 розділу ІІІ Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції бере участь у судових справах в порядку самопредставництва, зокрема, через уповноважених працівників підрозділів правового забезпечення територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції. Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції є одним з таких територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 47, 162 Кодексу адміністративного

судочинства України, представник відповідача просить залишити постанову по справі про адміністративне правопорушення від 06.12.2024 серії ЕНА № 3617225 без змін, а позовну заяву без задоволення.

В судове засідання позивач з`явилася, підтримала заявлений позов та просила його задовольнити .

Представник Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. 27.12.2024 представником надано відзив на позовну заяву, в якому просить залишити постанову по справі про адміністративне правопорушення від 06.12.2024 серії ЕНА № 3617225 без змін ,а позовну заяву без задоволення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Відзиву на позовну заяву відповідачем також не подано.

Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті ,крім випадків ,визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Статтею 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277,280-283-2,285-289цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 24.02.2025 року за відсутності відповідачів по справі, на підставі пояснень позивача та документів наявних в матеріалах справи.

Заслухавши доводи позивача , дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Стариковим М.І. відносно ОСОБА_1 винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3617225.

Відповідно до винесеної постанови, ОСОБА_1 було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Як зазначено в постанові, 06.12.2024 20:09:39 ДОРОГА МЗО 958 км, водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього страхового договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1.ґ. Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425,00 грн.

Як вбачається, позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з вказаною постановою винесеною відносно неї, звернулася до суду з цим позовом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з винесеною стосовно неї постановою, обрала спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

Судом встановлено, що позивачем позов щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.12.2024 року, скеровано до суду через систему «Електронний суд» 15.12.2024 року в межах встановлених законом строків на звернення до суду з даною заявою.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України ,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний:

- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

- виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби , Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне.

Як вбачається, представник відповідача, будучи незгодним з даним позовом, надав до суду докази та диск з відеозаписами з нагрудної камери встановленої на одязі інспектора патрульної поліції.

Поряд з цим, як стверджує позивач ОСОБА_1 , остання мала страховий поліс та надавала поліцейським QR-код страхового полісу.

Так, в спростування вказаних доводів, представником відповідача надано диск з відеозаписом.

Досліджуючи подані до суду відеозапис, судом встановлено, що відеозапис містить дані про зупинку 06 грудня 2024 року о 20.08 год. інспекторами патрульної поліції транспортного засобу марки «Acura MDX», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,за кермом якого перебувала водій ОСОБА_1 , та попрохали надати документи, причину зупинки не пояснили. Водій ОСОБА_4 надала документи водійські права, у працівників поліції зауважень до посвідчення водія не було. Працівники поліції попрохали надати страховий поліс. Водій ОСОБА_1 на мобільному телефоні пред`явила QR-код страхового полісу. Працівник поліції каже, що перший раз таке бачить таке. Перевіривши по коду , працівник поліції зазначає, що страховий поліс діяв до 11.05.2024 року. Водій ОСОБА_1 надала працівнику поліції інший QR-код страхового полісу, який він відсканував . Водій ОСОБА_1 запитує причину зупинки.Працівник поліції пояснює проїзд блокпоста, перевірка документів, зазначає, що страховки немає, код не підтягується, чи є розпечатаний страховий поліс, перевіряє страховку по номеру автомобіля, страховки не має, каже, що у водія немає всіх документів , тобто правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Водій ОСОБА_1 питає працівника поліції під час якого порушення ПДР перевіряється страховий поліс, що чи вчинено ДТП ? Працівник поліції відповідає , що якби було ДТП , то б було пізно, каже, що зараз винесе постанову по мінімуму. Водій ОСОБА_1 знову питає, чому її зупинили. Працівник поліції каже, що на підставі п.7 ст.35 , не зазначаючи якого закону, мають право зупинити , страхового полісу немає, випише постанову , а ви оскаржуйте, зараз розпечатає та видасть копію. Далі проходить розмова між поліцейськими-буде оскаржувати , які-то QR-коди, посміхаються , нібито він дурник, нецензурна лайка, коди їм не підходять, нецензурна лайка, по програмі немає, водію показував, що підтягується , строк закінчився, вони не лякаються оскарження. Працівник поліції вручає водію копію постанови, каже, що 2 тижні на оскарження, бажає щасливої дороги.

Суд зазначає , що долучений представником відповідача відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, чи внесений державний номер т/з правильно при перевірці страхового полісу, та ознайомлення позивача з відповідними матеріалами, які стали підставою складання відносно неї постанови.

Суд також зазначає, що долучений представником відповідача відеозапис підтверджує доводи позивача про те, що постанова від 06.12.2024 року винесена у порушення вимог п.9 Розділу ПІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 . відповідно до якої розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання, а також в порушення вимог ст.283 КУпАП , які передбачають , що постанова, серед іншого, повинна містити дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Суд також зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП працівником поліції при винесенні постанови від 06.12.2024 року , як посадовою особою, уповноваженою розглядати адміністративну справу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Також у порушення вимог ст. 282,284 КУпАП працівником поліції при винесенні постанови від 06.12.2024 року , як посадовою особою, уповноваженою розглядати адміністративну справу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не наведено докази, на яких грунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, та не зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилалася ОСОБА_1 , а саме, наявність у неї страхового полісу та його перевірки за QR кодом.

Працівником поліції при винесенні постанови від 06.12.2024 року відносно ОСОБА_1 проігноровані вимоги ст.268 КупАП та не роз`яснено ОСОБА_1 права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Суд відмічає, що наданий представником відеозапис подій 06.12.2024 року підтверджує явне небажання працівника поліції провести об`єктивний та повний розгляд справи та явне небажання перевірити доводи ОСОБА_1 , про що свідчить висловлене працівником поліції, що «він випише постанову з мінімальним штрафом , а ви оскаржуйте, зараз розпечатає та видасть копію» та розмова між працівниками поліції про те, що «буде оскаржувати , які-то QR-коди, посміхаються , нібито він дурник, коди їм не підходять».

Суд також відмічає поведінку працівника поліції, який в розмові вживає ненормативну лексику, що не відповідає вимогам до поведінки працівників поліції, передбаченим ст.17,18 Законом України «Про національну поліцію».

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи:зокрема,

1) перевірка документів особи;

2) опитування особи;

3) поверхнева перевірка і огляд;

4) зупинення транспортного засобу;

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Суд зазначає, що працівником поліції при зупинці транспортного засобу ОСОБА_1 вищезазначені вимоги Закону не виконані , не дивлячись на вимогу водія ОСОБА_1 пояснити причину зупинки автомобіля.

Крім того , суд зазначає, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про відсутність страхового полісу у водія ОСОБА_1 та посилання на скриншот поліса № 225258735 станом на 07.12.2024 року та скриншот поліса на ТЗ № НОМЕР_2 станом на 06.12.2024 року (а.с.54,55).

Суд зазначає , шо при винесені працівником поліції постанови від 06.12.2024 року відносно до матеріалів не були долучені вказані докази , які не були предметом дослідження при винесені постанови від 06.12.2024 року.

В той же час, в момент розгляду працівником поліції справи про адміністративне правопорушення 06.12.2024 року о 20.15.53 год. позивач ОСОБА_1 саме в цей час звернулася на сайт МТСБУ о 20.15 годині, відповідно до якого мала дійсний поліс внутрішнього страхування № 225258735 станом на 06.12.2024 року зі страховою компанією АТ «СК «ІНГО» на транспортний засіб державний номер НОМЕР_2 (а.с.63).

Крім того позивачем ОСОБА_1 також надано копію договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № 225258735 від 06.10.2024 року зі страховою компанією АТ «СК «ІНГО» на транспортний засіб державний номер НОМЕР_2 строком дії з 07.10.2024 року до 06.10.2025 року (а.с.63).

Надані позивачем ОСОБА_1 докази спростовують доводи представника відповідача про відсутність у позивача на момент винесення працівником поліції постанови від 06.12.2024 року страхового полісу на автомобіль.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 керування транспортним засобом 06.12.2024 року без наявного страхового полісу суду та в подальшому за даними обставинами притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП до суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Правилами Дорожнього руху визначено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Приймаючи вищевикладене суд вважає, що відповідачем не надано належної оцінки доводам позивача про те, що на момент настання спірних обставин, що мало місце 06.12.2024 року, позивач мала страховий поліс на автомобіль державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказані доводи не були перевірені відповідачем при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. При цьому, у постанові про накладення адміністративного стягнення не зафіксовано на підставі яких документів працівником поліції було встановлено, що саме позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення за наслідком чого було складено оспорювану постанову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За таких обставин факт вчинення позивачем порушення п. 2.1.г Правил Дорожнього Руху, за що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України, є не доведеним та необґрунтованим.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, а постанову серії ЕНА №3617225 від 06.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, підлягаючою скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього підлягаючою закриттю у відповідності до положень статті 286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 гривень.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 484 гривні 48 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, ч. 1 ст. 121, 258, 268, 276 КУпАП України, керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 244-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3617225 від 06.12.2024 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Стариковим Максимом Ігоровичем відносно ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3617225 від 06.12.2024 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Стариковим Максимом Ігоровичем відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП закрити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місце знаходження: 03048 м.Київ, вул. Федора Ернеста, буд.3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 484 грн.48 коп.(чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп. ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2025 року.

Суддя І.В. Корнєєва