Справа № 560/16789/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 560/16789/24

28 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя-доповідач Сьомого апеляційного адміністративного суду Драчук Т. О., розглянувши клопотання військової частини НОМЕР_1 про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17 лютого 2025 року залишив її без руху та запропонував скаржнику в десятиденний строк виконати вимоги ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги. Підставою для залишення апеляційної скарги без руху слугувала відсутність сплаченого в повному обсязі судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Так, апелянтом сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн 80 коп (платіжна інструкція №583 від 11.02.2025). В свою чергу, оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, прийняте щодо чотирьох вимог немайнового характеру, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року становить 7 267,20 грн.

24 лютого 2025 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 , в якому апелянт просить суд прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити провадження в даній справі.

В обґрунтування вказаного клопотання представник апелянта зазначає, що позивач заявив одну позовну вимогу немайнового характеру, яка стосується оскарження бездіяльності відповідача стосовно не здійснення ним перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року.

При цьому, інша заявлена вимога є похідною і стосується порядку і способу, яким, на думку позивача, має бути обчислене його грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023.

Крім того, апелянт звернув увагу, що кількість визначених у позовній заяві періодів щодо розміру грошового забезпечення, суті вимоги, саме щодо обчислення та виплати позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення - не змінює.

Апелянт зазначає, що такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2024 року по справі №460/14399/23. У вказаній постанові Верховний суд зазначив: "28. Таким чином, суд апеляційної інстанції, неправильно визначивши кількість позовних вимог, припустився помилки при визначенні розміру судового збору, який необхідно було сплати за подання апеляційної скарги і, як наслідок, дійшов помилкових висновків про наявність підстав для повернення апеляційної скарги".

З огляду на викладене, апелянт просить суд врахувати вищевказану позицію Верховного Суду, прийняти до розгляду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 та відкрити апеляційне провадження.

Надаючи оцінку поданому клопотанню, суд зазначає наступне.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.01.2025 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усіх належних при звільненні основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", станом на 01.01.2021 Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з урахуванням виплачених сум.

Тобто, фактично суд першої інстанції встановив протиправність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення за період:

з 29.01.2020 по 31.12.2020 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн 00 коп) замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (2102 грн 00 коп);

з 01.01.2021 по 31.12.2021 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн 00 коп) замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 (2270 грн 00 коп);

з 01.01.2022 по 31.12.2022 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн 00 коп) замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 (2481 грн 00 коп);

з 01.01.2023 по 19.05.2023 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн 00 коп) замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (2684 грн 00 коп).

Враховуючи вказане, суд не може вважати дану вимогу однією, оскільки фактично за кожний з періодів суди досліджують питання щодо застосування іншого нормативно правового акту.

В частині посилання апелянта на позицію Верховного Суду, суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, законодавець не ставить в обов`язок суду апеляційної інстанції беззаперечно застосовувати позиції Верховного Суду, а лише зазначає про можливість їх врахування.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що в межах даного апеляційного провадження (апеляційної скарги відповідача), апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, прийняте щодо чотирьох вимог немайнового характеру, тому розмір судового збору становить 7 267 грн 20 коп.

Відповідно до ч.2 ст.121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на вказані обставини вважаю за необхідне продовжити скаржнику строк усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.121, 298 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 .

продовжити військовій частині НОМЕР_1 термін для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи в мережі Інтернет на офіційному вебпорталі судової влади України за посиланням: https://court.gov.ua/fair/sud4856/.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Драчук Т. О.