Справа № 644/10441/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. Справа № 644/10441/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (головуючий суддя І інстанції Черняк В.Г.) від 16.01.2025 року по справі № 644/10441/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Березовського Є.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- скасувати постанову № 297-1П по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену 21.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2

- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2025 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в порушення вимог ст. 251, 255 КУпАП, суд першої інстанції не надав правової оцінки, яким доказом встановлена вина позивача щодо неотримання ним повістки про виклик до відповідача, та взагалі чи існував факт направлення повістки за адресою реєстрації та проживання позивача для належного його повідомлення про її надходження. Повістка про виклик до відповідача була направлена 04.10.2024, однак вона повернулася до відповідача без вручення у зв`язку із відсутністю позивача за вказаною адресою. Із вказаного слідує, що позивач за викликом не прибув, оскільки не був належним чином повідомлений про необхідність такої явки. Також вказує, що Велика Палата Верховного Суду вказала, що сам факт надіслання особам, які притягуються до адміністративної відповідальності, повісток про розгляд справ про адміністративні правопорушення не є безспірним доказом вручення повісток таким особам. Відповідну позицію висловлено в постанові від 02.09.2021 у справі № 800/182/16.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій проти її задоволення заперечував, та вказав, що відповідно до п. 41 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 2)у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних. 11.10.2024 повістка № 296244 повернута до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 .

Сторони (представники) про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та з урахуванням особливостей, що визначені в ст. 268 КАС України.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2024 оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 297-1 стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 18.11.2024 о 15 год. 30 хв було встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», № 741/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації». Так, 04.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 296244 за місцем його реєстрації (проживання), а саме: АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024 року об 11.00 год. для звірки військово-облікових даних. 11.10.2024 року повістка № 296244 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою. Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 вбачається, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розсліду вальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних. Таким чином, ОСОБА_1 був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на 15.10.2024 року об 11.00 год., однак у вказаний час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

21.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 297-1п, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію постанови отримано ОСОБА_1 21.11.2024 року особисто.

Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, законність оскарженої постанови. Також встановлено, що постанова винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин справи, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з наданого позивачем тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ОСОБА_1 стоїть на обліку в Індустріальному РВК, як солдат, вид обліку: рядовий, військово-облікова спеціальність 956647А.

Так, за даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до повістки № 296244.

Матеріали справи містять повістку № 296244 на ім`я ОСОБА_1 , яка була направлена рекомендованим поштовим відправленням та повернулася на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою "адресат за вказаною адресою відсутній".

В подальшому, 18.11.2024 оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 297-1 стосовно ОСОБА_1 .

В протоколі № 297-1 від 18.11.2024 гр. ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о "10" годині "00" хв. 21.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в кабінеті №20. В графі підпис особи вказано "+", в поясненнях та зауваженнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив - "сповіщень та смс на телефон не надходило, в мене є інвалідність з дитинства". /а.с. 9/

21.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 297-1п, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію постанови отримано ОСОБА_1 21.11.2024 року особисто.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка № 296244 йому не вручалась, тому твердження відповідача про належне вручення є помилковим.

Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Зокрема, абз. 3 пп. 2 ст. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Враховуючи вказану норму, судова колегія вважає посилання позивача на необізнаність щодо необхідності явки до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки необґрунтованими та хибними.

При цьому, судова колегія зазначає, що органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім аргументом для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чітко закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.

Посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/182/16 є безпідставним, з огляду на те, що вони не є релевантними до справи, що розглядається.

Позивач помилково вважає, що він був неналежним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що неявка за повісткою відповідача № 296244 (яка вручена належним чином) уже є складом адміністративного правопорушення.

Водночас, належне повідомлення особи у розумінні Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затв. Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 та належне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення у розумінні Кодексу України про адміністративні правопорушення, є різними поняттями та застосовуються у різних процедурах.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що направлена позивачу повістка № 296244, яка повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.10.2024 у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою, в розумінні Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затв. Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, вважається такою, що належно вручена.

Водночас, відповідачем дотримано також і процедуру повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач порушив порядок розгляду справи, як і не наведено інших обґрунтованих підстав, що слугували б для задоволення позовної заяви та скасування оскаржуваної постанови.

Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2025 по справі № 644/10441/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов