Справа № 340/4160/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/4160/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (суддя Сагун А.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить:

визнати протиправним та дискримінаційним рішення відповідача про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачкою банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в AT «АКЦЕНТ-БАНК», в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачці;

зобов`язати відповідача здійснювати виплату пенсії позивачки, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в AT «АКЦЕНТ-БАНК».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в даній справі відповідач незважаючи на наявність чинних судових рішень, якими було встановлено протиправну діяльність відповідача проти позивачки, в чергове продовжує порушувати законодавство в сфері пенсійного забезпечення та протиправно відмовляється перераховувати її пенсію на визначений позивачкою особистий банківський рахунок, відкритий в АТ АКЦЕНТ-БАНК. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області стосовно не виплати пенсії ОСОБА_1 на її особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснювати виплату пенсії позивачки, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в AT «АКЦЕНТ-БАНК».

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи скаржника зводяться до неврахування судом першої інстанції, що подання такої заяви представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, а також заявником через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID, Порядком № 22-1 не передбачено. Відтак, позивачу необхідно звернутись особисто до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України з паспортом та документом, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків або через Веб портал, підписавши заяву з використанням власного кваліфікованого електронного підпису. Однак, суд першої інстанції протиправно порушив вищезазначені норми п.10 Постанови № 1596 та Порядку 22-1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, та перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі №340/1464/19, яке набрало законної сили, вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком у розмірі, передбаченому чинним законодавством України, починаючи з 21 грудня 2018 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі №340/5344/20, яке набрало законної сили, вирішено адміністративний позов задовольнити частково; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 20 грудня 2018 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 07 жовтня 2009 року по 20 грудня 2018 року відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням компенсації втрати частини доходу; у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 у справі №340/3267/22, яке набрало законної сили, вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково; визнати протиправним та скасувати рішення №24 від 27.01.2022 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 01.11.2021 пенсію відповідно до ч.2 ст.42 та п.4 (прикінцеві положення) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 у справі №340/10554/23, яке набрало законної сили, вирішено адміністративний позов задовольнити частково; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Кіровоградській області №24 від 22.09.2022 про перерахунок пенсії з 07.10.2009 по 20.12.2018; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 20.12.2018 року пенсію, відповідно до ч.2 ст.42 та п.4 (прикінцеві положення) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволені решти позовних вимог відмовити.

Позивачка відкрила рахунок у АТ АКЦЕНТ-БАНК №UA6174090, реквізити рахунку були передані відповідачу через електронний кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України (а.с.37 зворотній бік).

Відповідач в своєму листі №16011-16577/Я-02/8-1100/23 від 20.12.2023, повідомив, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивачці необхідно виключно особисто або через вебпортал, з використанням кваліфікованого електронного підпису, подати відповідачу заяву про виплату пенсії на її банківський рахунок ( а.с.40).

Позивачка вважає рішення відповідача протиправними та дискримінаційним, а тому звернулася до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону №1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Приписами частини 2 статті 46 Закону №1058-ІV визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Частиною 1 статті 47 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 7 лютого 2014 року.

Також, у пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначено, що пункт 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

Частиною 2 статті 49 Закону №1058-ІV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 розділу І Порядку №22-1 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (пункт 1.2).

05.12.2023 представник позивачки через портал електронних послуг ПФУ подав до пенсійного органу заяву про поновлення та перерахунок пенсії, проте відповідачем було відмовлено у поновленні пенсії.

Позиція органу Пенсійного фонду України в даній справі ґрунтується на тому, що Порядок №22-1 передбачає подачу заяви про поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером, а не його представником.

Колегія суддів критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін «заявник», як вже зазначено вище, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Верховний Суд у постанові від 24.07.2023 у справі №280/6637/22 вказав, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів. Таким чином, колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.

Крім того, колегія суддів наголошує, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009, про яке зазначалося судом вище.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачкою була дотримана вимога щодо подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок уповноваженим представником.

Таким чином, дії відповідача у відмові виплаті пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок з наведених відповідачем підстав, є протиправними.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров