Справа № 480/5226/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2025 року Справа № 480/5226/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/5226/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області. При цьому, позивач зазначає, що їй з 22.10.2014 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, вже з 04.11.2014 року, Позивач повернулася до роботи та припинила отримання пенсії за вислугу років.
Таким чином, позивач просить суд врахувати, що вона була на пенсії за вислугу років лише формально та в період менше ніж один місяць.
З 20.02.2024 року Позивачу призначено пенсію за віком, розмір якої обчислений з урахуванням норм частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, у своїй заяві про призначення/перерахунок пенсії від 20.02.2024 року Позивач просила цю заяву признати як заяву про призначення пенсії за віком, так як з 2014 року пенсію не отримувала.
Крім того, Позивачу при призначенні пенсії за віком не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 10 пенсій.
Зважаючи на викладене, відповідач стверджував , що підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують даті звернення за переведенням з пенсії за вислугу років на отримання пенсії за віком, тобто, за 2021-2023 роки, відсутні, як відсутні і підстави для нарахування та виплати Вам грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на дату її призначення.
Позивач вважає протиправними дії відповідачів та такими, що порушують його права, тому звернувся до суду з даним позовом.
Провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 21.06.2024р., про що в матеріалах справи містяться довідка.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає про те, що позивачу у переведенні на інший вид пенсії із застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав. Законних підстав для задоволення вимоги Позивача щодо визнання протиправними дії Головного управління щодо відмови позивачу у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум не має. Таким чином, на переконання відповідача, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України. Враховуючи це, дії Головного управління не можуть вважатися протиправними, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач у позові просить суд стягнути з Головного управління на свою користь судові витрати. Зазначена вимога, як вважає відповідач, суперечить нормам чинного законодавства.
Позивачка подала до суду відповідь на відзив в якій зазначає, що посилання відповідача наведені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 22.10.2014 року як одержувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ (далі Закон України № 1788-ХІІ).
Однак вже з 04.11.2014 року Позивач повернулася до роботи.
Таким чином, позивач була на пенсії за вислугу років лише формально та в період менше ніж один місяць, пенсію , як стверджує позивач, вона не отримувала.
На підставі заяви про перехід на інший вид пенсії Позивача з 05.03.2024 переведено на пенсію за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ГУ (далі Закон № 1058-ГУ).
16.05.2024 Позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до норм Закону № 1058-ГУ, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2021-2023 роки та призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ГУ
Рішення відповідача вмотивовано тим, що позивачку було саме переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та здійснено перерахунок із застосуванням розрахунку середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки. Відповідач наголошував на тому, що згідно з електронною базою даних одержувачів пенсій у Сумській області позивачці була призначена пенсія за вислугу років з 22.10.2014 довічно. Отже, на підставі заяви позивачки про перехід на інший вид пенсії її було саме переведено на пенсію за віком з 05.03.2024.

Отже, враховуючи вищезазначене, на переконання відповідача, підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують даті звернення за переведенням з пенсії за вислугу років на отримання пенсії за віком, тобто, за 2021-2023 роки, відсутні, як відсутні і підстави для нарахування та виплати позивачці грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на дату її призначення.

При цьому, у листі про відмову у здійсненні перерахунку, відповідач не вказує про фактично отримані позивачкою суми пенсії у 2014 році та не надає відповідні докази нарахування відповідних сум. Зазначає наголошує лише на тому, що пенсія за вислугу років позивачці була призначена пенсія з 22.10.2014 д о в і ч н о.

Не погоджуючись із обраним відповідачем способом обрахунку призначеної їй пенсії за віком та не здійсненням виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно позовних вимог щодо застосування коефіцієнта середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, суд зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 ст. 2 Закону України № 1058-IV перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, пенсія за вислугу року встановлюється до часу настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з частиною 3 статті 45 вищезазначеного закону.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01.01.2004 року здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Водночас ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 року у справі № 520/6808/17 дійшов висновку про неправомірність застосування Пенсійним фондом України ч. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин.

Вбачається, що коли особа отримувала пенсію відповідно до інших законів України, то органами Пенсійного фонду України пенсія не призначається вперше, а перераховується на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що є безпідставним, оскільки пенсія за вислугу років і пенсія за віком передбачені різними законами і за своєю природою є різними пенсіями, а тому призначення пенсії за віком особі, яка до того отримувала пенсію за вислугу років, не відповідає передбаченому поняттю переведення на інший вид пенсії.

Необхідно також враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 29.11.2016 року у справі № 133/476/15-а, за якими у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позиція Великої Палати Верховного Суду знайшла своє подальше відображення у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 185/1474/17, від 31.07.2019 року по справі № 720/208/17, від 11.09.2019 року по справі № 363/1493/17, від 16.06.2020 року по справі № 127/7522/17, від 18.08.2020 року по справі № 263/6611/17.

З урахуванням викладеного вище, відповідальними особами Пенсійного фонду при розгляді звернення Позивача має бути здійснено перерахунок пенсії з дотриманням вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), визначеного з урахуванням положень частини другої статті 42 та пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Таким чином, позивачці має бути призначено пенсію за віком, а не переведення позивачки з одного виду пенсії на інший, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передують року звернення за пенсією, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У ч. 2 ст. 40 досліджуваного Закону законодавець регламентував, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

За змістом Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV (у редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що в ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058-IV законодавець регламентував порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України № 1058-IV.

Так, судом встановлено, що позивачці з 22.10.2014 була призначена пенсія за вислугу років, як працівнику галузі освіти відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII. Поряд із цим, позивачка продовжила працювати за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, що підтверджується записами в трудовій книжці (копія в справі - а.с.14-19) серії НОМЕР_1 .

16.05.2024 Позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), по досягненню 60-річного віку, звернулася із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до норм Закону № 1058-ГУ, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2021-2023 роки та призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ГУ.

Отже, позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону України № 1788-XII, починаючи з 01.01.2004, здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено саме положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Крім того, положення ст. 9 Закону України № 1058-IV не передбачають такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Натомість, у ч. 3 ст. 45 досліджуваного Закону законодавець закріпив порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права з подібних правовідносин викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 213/1226/16-а.

Крім того, відповідний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі № 876/5312/17, в якій зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону України № 1058-IV.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно доЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.

Аналогічна правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №400/293/19.

Отже, враховуючи, що позивачу первинно була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України №1058-IV позивач звернулася 16.05.2024р., то суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог щодо протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягає у непризначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021-2023 роки починаючи з лютого 2024 року (досягнення позивачкою 60-річного віку), із виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на здійснення перерахунку пенсії за віком з 21.02.2024 згідно з ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2021-2023 роки, а тому порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 21.02.2024 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески - 13 559,41 грн., суд зазначає, що такий перерахунок відповідачем не здійснений, а тому застосування показника середньої заробітної платив розмірі13559,41 грн. відноситься до компетенції відповідача.

Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства Українизавданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору. Зокрема, у постановах від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а, обставини яких є подібними, Верховний Суд зазначив:

«Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії».

Також, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а (2-а/175/86/16), обставини якої є подібними, дійшов наступного висновку:

«умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту з моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

Так матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що з 22.10.2014 року Позивач одержувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак вже з 04.11.2014 року Позивач повернулася до роботи та припинила отримування пенсії за вислугу років.

Таким чином, позивач була на пенсії за вислугу років лише формально та в період менше ніж один місяць.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Тобто пенсія, це перш за все щомісячна виплата, яку повинна отримати застрахована особа.

Скориставшись у 2014 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років, позивачка факично не реалізувала його у повній мірі.

Як стверджує позивачка, вона не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця. Позивачка не отримала виплати пенсії за вислугу років за повний місяць.

Дана позиція, посилання та твердження позивачки відповідачем не спростовано.

Таким чином, факт призначення пенсії за вислугу років у 2014 році не перешкоджає праву на виплату вказаної грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не реалізувала своє право у повній мірі, а саме - не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця. Пенсію за вислугу років було призначено 22.10.2014 року, а вже 04.11.2014 року позивачка відмовилася від пенсії та вийшла на роботу.

Відтак, відповідно до п. 7-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

При цьому, після призначення пенсії за вислугу років у 2014 році позивач фактично не отримувала відповідний вид пенсії, оскільки виявила бажання працювати далі, що підтверджується трудовою книжкою.

Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, системний аналіз пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 5 Порядку № 1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії, який передбачений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку.

За змістом вказаної норми отримання зазначеної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 22.02.2018 року у справі № 310/3774/17 та від 27.11.2018 року у справі № 328/1619/17.

Таким чином, я маю право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Норма пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в певній мірі допускає різночитання, проте Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, формулювання «отримання пенсії» не є тотожим із формулюванням «оформлення пенсії» або «перебування на пенсії», та означає отримання особою пенси як мінімум за один повний місяць, оскільки пенсія - це щомісячний платіж.

Оскільки позивачка перебувала на пенсії за вислугу років з 22.10.2014 року по 04.11.2014 року, тобто менше, ніж один місяць, доказів отримання позивачкою пенсії за цей період відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що вона набула право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягає у непризначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021-2023 роки, починаючи з 21.02.2024 року, із виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески із зазначенням к о н к р е т н о ї суми - 13 559,41 грн. є передчасними. Позовні вимоги в частині здійснення перерахунку з 20.02.2024р. є безпідставними, оскільки 60-річного віку позивачка досягла саме 21.02.2024р. , а не 20.02.2024. Оскільки позивачка звернулась до Пенсійного фонду протягом трьох місяців з дати досягнення нею пенсійного віку, право на призначення пенсії за віком вона набула саме починаючи з 21.02.2024р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211.20грн., сплачений згідно квитанції від 17.06.2024 (а.с.24).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягає не застосуванні показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021-2023 роки при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 21.02.2024 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягає у невиплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 21.02.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021-2023 роки, починаючи з 21.02.2024 року, із виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , вид. Краснопільським РВ УМВС України в Сумській області 23.01.1997 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), 1211,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець