Справа № 380/21023/24
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 рокусправа № 380/21023/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 пропорційно в розрахунку на місяць за період із 15.07.2023 по 25.06.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 пропорційно в розрахунку на місяць за період із 15.07.2023 по 25.06.2024 з урахуванням здійснених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбаченої пп. 3 п. 5 Постанови КМ України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбачену пп. З п. 5 Постанови КМ України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі-позивач) внаслідок артилерійського обстрілу під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_2 в районі населеного пункту АДРЕСА_3 отримав поранення. А саме осколкове поранення правого плеча, акубартортравму. У зв`язку із пораненням у період з 15.07.2023 по 25.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах та у відпустці за станом здоров`я. Додаткова винагорода передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2023 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" зв`язку із отриманим на службі пораненням у повному обсязі з розрахунку 100 000 за період з 15.07.2023 по 25.06.2024 не виплачувалася. 26.06.2024 через ІНФОРМАЦІЯ_1 системою СЕДО позивачем було направлено рапорт на адресу відповідача. У цьому рапорті позивач просив виплатити йому заборгованість по виплаті додаткової винагороди у зв`язку із його перебуванням на лікуванні після поранення. Рапорт було отримано відповідачем, проте залишено його без розгляду. Також 01.12.2023 позивачем направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом рапорт про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з отриманим пораненням. До дня подання позову Військова частина НОМЕР_2 виплати матеріальної допомоги не здійснила та не надала відповіді на вказаний рапорт. Позивач вважає такі дії протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 14.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Військова частина НОМЕР_2 (далі-відповідач) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що у судовій системі України немає єдності судової практики щодо застосування пункту 4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року, що стосується розрахунку посадових окладів військовослужбовців. Вказує про те, що суди застосовують вибірково вимоги пункту 4 Постанови у редакції, що діяла до 24.02.2018, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року», а іншу частину вище окресленої норми, а саме: «але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року» не завжди застосовують. Через відсутність єдиної позиції судів, немає підстав вважати дії військової частини НОМЕР_2 протиправними. Вказує про те, що позивач застосовує помилковий порядок обчислення сум грошового забезпечення. Кабінетом Міністрів України було неодноразово внесено зміни в Постанову №704. Але при цьому пункт 4 Постанови № 704 до внесення змін Постановою КМ №481 від 12.05.2023, був викладений у редакції Постанови КМ №103 від 21.02.2018 «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Таким чином, оскільки внесення змін до пункту 4 Постанови №704, його скасування чи поновлення раніше діючої норми не було, використання, як розрахункової одиниці, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 р., підстав вважати неправомірними немає. Відповідач також стверджує, що позивач отримав додаткову винагороду в розмірі 100000 грн за липень, серпень 2023 року, у період з 01.09.2023 по 14.09.2023 та за лютий 2024 року. Тому викладені в позовній заяві відомості не відповідають дійсності. Згідно з наказом МОУ №260 від 07.06.2018 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Позивач перебував на безперервному лікуванні понад цей термін, тому виплати були призупинені. Наголошує про те, що позивач не подавав рапорт чи документи для продовження виплат. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №254/7580 від 22.08.2023 сержант ОСОБА_1 15.07.2023 одержав «Осколкове поранення правого плеча. Акубартортравма» за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання.

У зв`язку із пораненням проходив стаціонарне лікування та перебував у відпустці у зв`язку із пораненням:

у період з 15.07.2023 по 21.07.2023 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №12199;

у період з 22.07.2023 по 15.08.2023 у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9560;

у період з 15.08.2023 по 14.09.2023 у КПП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11247/544;

у період з 15.09.2023 по 03.10.2023 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11622;

у період з 04.10.2023 по 16.10.2023 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11893;

у період з 17.10.2023 по 20.10.2023 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи", що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №17066;

у період з 20.10.2023 по 09.11.2023 у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №13449;

у період з 20.11.2023 по 21.12.2023 позивач перебував у відпустці для лікування, що підтверджується відпускним квитком про надання відпустки за станом здоров`я для лікування після поранення від 19.11.2023 року №5013;

у період з 08.01.2024 по 10.01.2024 у Кам`янка-Бузькій центральній районній лікарні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №167;

у період з 10.01.2024 по 15.01.2024 у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого;

у період з 18.01.2024 по 05.02.2024 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №027/О;

у період з 05.02.2024 по 09.02.2024 у Військовій частині НОМЕР_4 . що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №471;

у період з 09.02.2024 по 26.04.2024 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №32;

у період з 26.04.2024 по 20.05.2024 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1563;

у період з 21.05.2024 по 29.05.2024 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1827;

у період з 21.05.2024 по 07.06.2024 у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1827;

у період з 07.06.2024 по 25.06.2024 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7892.

Згідно з Довідкою військово-лікарської комісії від 08.11.2023 №2643/1 встановлено що згідно класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості дана травма відноситься до тяжких (МОЗ України 04.07.2007 №370).

Позивач 26.06.24 подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 у якому просив виплатити йому заборгованість по виплаті додаткової винагороди у зв`язку із його перебуванням на лікуванні після поранення. Також в цьому рапорті зазначає про те, що рапорт на виплату матеріальної допомоги у зв`язку із пораненням, було направлено на адресу відповідача 01.12.2023 засобами поштового зв`язку.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26.06.2024 №87-РС сержанта ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ( за станом здоров`я непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) сержанта ОСОБА_1 виключено із списків військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 15.07.2025 №605589 ОСОБА_1 встановлена перша група , підгрупа «Б» інвалідності.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік протиправними. У зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2011) регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до ст.1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх з службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошеве та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п.2-3 ст.9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абз.1-2 п.4 ст.9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст.12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно з абз 1-3 п. 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

З метою виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Згідно з п. 1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.5 Постанови № 168 вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 до Постанови №168 внесені зміни, якими передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд наголошує, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Крім цього, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/23 від 23.06.2022 (далі-Окреме доручення), пунктом 7 якого встановлено, зокрема, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також, включати військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково зазначати: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі одночасно надавати висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Відповідно до п.2 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі-Порядок №260) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Згідно з п.3 розділу 1 Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з п.9-10 Розділу 34 Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до абз.4 п. 11 Розділу 34 Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з п. 12 Розділу 34 Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Аналізуючи наведені норми законодавства суд дійшов висновку, що для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100000 грн, у зв`язку з пораненням обов`язковим є встановлення таких обставин, як:

- отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- наявність довідки про отримання травми із зазначенням інформації про травму (дату отримання, вид, характер і локацію травми), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;

- наказ командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн на підставі довідки про отримання травми.

Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Відповідно до матеріалів справи позивач 15.07.2023 отримав «Осколкове поранення правого плеча, Акубартотравму» за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання. Військовозобов`язаний був у засобах (бронежилет, шолом), під впливом наркотичних речовин та у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Адміністративного та кримінального правопорушення не вчинялись, не є наслідком навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень. Ці обставини підтверджуються Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №254/7580 від 22.08.2023.

Після отримання поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні та перебував у відпустці.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12199 позивач у період з 15.07.2023 по 21.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9560 позивач у період з 22.07.2023 по 15.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11247/544 позивач у період з 15.08.2023 по 14.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КПП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи".

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11622 позивач у період з 15.09.2023 по 03.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи"

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11893 позивач у період з 04.10.2023 по 16.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи"

Згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №17066 позивач у період з 17.10.2023 по 20.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи"

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого№13449 позивач у період з 20.10.2023 по 09.11.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону

Згідно з відпускного квитка від 19.11.2023 року №5013 у період з 20.11.2023 по 21.12.2023 позивач перебував у відпустці для лікування

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №167 у період з 08.01.2024 по 10.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Кам`янка-Бузькій центральній районній лікарні.

Згідно з виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого у період з 10.01.2024 по 15.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

Згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №027/О у період з 18.01.2024 по 05.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи

Відповідно до перевідного епікриза із медичної карти стаціонарного хворого №471 у період з 05.02.2024 по 09.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 .

Згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого№32 у період з 09.02.2024 по 26.04.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи».

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1563 у період з 26.04.2024 по 20.05.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи».

Згідно з виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1827 у період з 21.05.2024 по 29.05.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи».

; Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1827 у період з 21.05.2024 по 07.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Юрія Липи».

Згідно з виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого у період з 07.06.2024 по 25.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

Згідно з Довідкою військово-лікарської комісії від 08.11.2023 №2643/1 встановлено що згідно класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості травма отримана позивачем відноситься до тяжких (МОЗ України 04.07.2007 №370).

Відповідач у відзиві зазначає про те, що позивач отримав збільшену додаткову винагороду із розрахунку 100 000 гривень за липень, серпень 2023 року, з 01.09.2023 по 14.09.2023, та за лютий 2024 року. Проте позивач ці аргументи заперечує.

Так, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової винагороди 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 15.07.2023 по 25.06.2024.

За рапортом помічника командира з правової роботи начальнику юридичного відділу служби військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 №38924 було проведено службову перевірку по факту невиплати додаткової винагороди із розрахунку 100 тис грн за період з 15.07.2023 по 25.06.2024 військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Відповідач надав матеріали службового розслідування за фактом перерахунку додаткової винагороди, колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 , сержанту ОСОБА_1 . Вказане службове розслідування було розпочато наказом від 09.11.20024 №5328. Службове розслідування розпочато для перевірки факту невиплати додаткової винагороди із розрахунку 100000 тис грн. за період із 15.07.2023 по 25.06.2024 військовослужбовцю ОСОБА_1 з метою врегулювання досудового спору та недопущення переплати бюджетних коштів, в частині компенсації грошових коштів витрачених винагород ОСОБА_1 на правову допомогу та сплату судового збору.

Пунктом 5 Акту службового розслідування ОСОБА_1 визначено :

Службове розслідування вважається завершеним.

Вважати, що факт необхідності перерахунку додаткової грошової винагороди колишньому сержанту ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.

Начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , підготувати проект наказу про внесення змін до наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності), а саме:

Наказ від 05.10.2023 № 3311 "Про виплату додаткової винагороди за вересень 2023 р.", додаток 3, пункт: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за вересень місяць 2023 року», доповнити періодом виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 пропорційно дням з 15.09.2023 року по 30.09.2023 року;

Наказ від 05.11.2023 № 3738 "Про виплату додаткової винагороди за жовтень 2023 р.", додаток 3 доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за жовтень місяць 2023 року з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.12.2023 №4202 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за листопад 2023 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за листопад місяць 2023 року з 01.11.2023р. по 09.11.2023р., з 20.11.2023р. по 30.11.2023р. з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.01.2024 № 83 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за грудень 2023 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за грудень місяць 2023 року з 01.12.2023р. по 19.12.2023р. з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.02.2024 №797 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за січень 2024 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за січень місяць 2024 року з 08.01.2024р. по 31.01.2024р. з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.04.2024 № 1670 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за березень 2024 року", додаток З, пункт: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за березень місяць 2024 року», доповнити періодом виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 пропорційно дням з 20.03.2024 року по 31.03.2024 року;

Наказ від 05.05.2024 № 2374 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за квітень 2024 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за квітень місяць 2024 року з 01.04.2024 по 30.04.2024 з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.06.2024 № 2985 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за травень 2024 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за травень місяць 2024 року з 01.05.2024 по 31.05.2024 з розрахунку 100 000 пропорційно дням.»;

Наказ від 05.07.2024 № 3445 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за червень 2024 року", додаток З доповнити пунктом: «сержанту ОСОБА_2 виплатити додаткову винагороду за червень місяць 2024 року з 01.06.2024 по 25.06.2024 з розрахунку 100 000 пропорційно дням.».

Відповідач не надав суду жодного доказу про те, що на виконання висновку службового розслідування він вніс зміни до вищевказаних наказів, як і не надав цих наказів.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно не нарахував та не виплатив позивачу додаткову грошову винагорода з розрахунку 100 000 пропорційно дням за період з 15.09.2023 по 30.09.2023, з 01.102023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 09.11.2023, з 20.11.2023 по 30.11.23, з 01.12.2023 по 19.12.2023, з 08.01.2024 по 31.01.2024, з 20.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 25.06.2024, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Однак, відповідач суду не надав підтвердження того, що позивачу дійсно була нарахована та здійснена виплата у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168 за період з 15.09.2023 по 30.09.2023, з 01.102023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 09.11.2023, з 20.11.2023 по 30.11.23, з 01.12.2023 по 19.12.2023, з 08.01.2024 по 31.01.2024, з 20.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 25.06.2024.

Доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168, за період з 15.07.2023 по 21.07.2023, з 22.07.2023 по 15.08.2023, 21.12.2023 , з 01.02.2024 по 19.03.2024 відповідач не надав.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168, за період з 10.11.2023 по 19.11.2023 задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на лікуванні.

Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168, у період з 15.07.2023 по 09.11.2023, з 20.11.2023 по 25.06.2024, а тому бездіяльність відповідача щодо не на рахування та не виплати такої винагороди у відповідні періоди є протиправною.

Щодо позовних вимог в частині грошової матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з п.п. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядком № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, в тому числі одноразову грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентовано розділом XXIV Порядку №260, пунктом 1 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 розд. XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

При цьому, за правилами п. 9 розд. XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачують військовослужбовцям у розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

- поранення військовослужбовця, що зазнав при виконанні завдань під час воєнного стану;

- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хімієтерапія), захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

- безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше ніж 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися у полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України у 2023 році умовам.

Позивач у позовній заяві стверджує що станом на день подання позову відповідач виплати матеріальної допомоги не здійснював.

Відповідно до матеріалів справи позивач скерував на адресу військової частини НОМЕР_2 рапорт про виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказаний рапорт відповідач отримав 13.12.2023.

Додатково у рапорті від 26.06.2024 року позивач зазначає про те, що ним скеровувався рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану.

Проте до моменту подання позову до суду відповіді на вказаний рапорт щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивач не отримав.

Відтак суд робить висновок про те, що відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

На час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів того, що позивачу було нарахована та виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбаченої пп. 3 п. 5 Постанови КМУ від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відтак, суд робить висновок проте, що дії відповідача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбаченої пп. 3 п. 5 Постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» ОСОБА_1 є неправомірними.

Суд звертає увагу на поняття дискреційних повноважень, яке наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яку прийняв Комітет Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Згідно із позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а, від 12.04.2018 справі № 826/8803/15, від 21.06.2018 у справі № 274/1717/17, від 14.08.2018 у справі № 820/5134/17, від 17.10.2019 у справі № 826/521/16, від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20, від 14.09.2021 у справі № 320/5007/20 та від 27.09.2021 року у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, висловлена у постановах від 04.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 13.10.2022 у справі №380/13558/21.

Також суд враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Варто наголосити, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що рапорт позивача відповідач належним чином не розглянув, не дослідив всіх доказів та не здійснив перевірку наявності підстав для нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану.

З врахуванням того, що суд не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту буде зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 , з врахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 пропорційно в розрахунку на місяць за період із з 15.07.2023 по 09.11.2023, з 20.11.2023 по 25.06.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 пропорційно в розрахунку на місяць за період із 15.07.2023 по 09.11.2023, з 20.11.2023 по 25.06.2024 з урахуванням здійснених виплат.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбаченої пп.3 п.5 Постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку і поранення, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, передбаченої пп.3 п.5 Постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та за наслідками розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович