Справа № 440/14966/24
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/14966/24
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні питання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та Державного агентства лісових ресурсів України до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та Державного агентства лісових ресурсів України звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 16 лютого 2024 року № 2493 "Про розгляд подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства";

- зобов`язання Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27 грудня 2023 року № 02-28/996 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:015:0034 (площею 1,8010 га), :00:039:0102 (площею 1,6639 га), :00:004:0011 (площею 0,6719 га), :00:019:0044 (площею 0,7706 га), :00:022:0010 (площею 6,5035 га), :00:012:0096 (площею 0,7165 га), :00:025:0022 (площею 8,7272 га), 0:00:026:0008 (площею 3,3044 га), :00:028:0007 (площею 1,1852 га), :00:003:0029 (площею 1,2775 га), :00:013:0001 (площею 1,7310 га), :00:013:0002 (площею 7,9466 га), :00:020:0009 (площею 6,3156 га), :00:020:0010 (площею 2,6126 га), :00:020:0011 (площею 1,2525 га), :00:038:0042 (площею 6,9579 га), :00:027:0019 (площею 1,5016 га), :00:027:0024 (площею 5,2865 га), :00:001:0082 (площею 3,8087 га), :00:005:0001 (площею 20,3403 га), :00:018:0004 (площею 14,3998 га), :00:010:0007 (площею 5,1909 га), :00:010:0009 (площею 0,7995 га), :00:040:0007 (площею 1,0492 га), :00:040:0009 (площею 6,4571 га), :00:012:0005 (площею 18,2000 га), :00:010:0006 (площею 10,3134 га), :00:005:0004 (площею 2,9269 га), :00:043:0117 (площею 0,7701 га), :00:043:0141 (площею 1,4762 га), :00:050:0072 (площею 2,2461 га), :00:026:0135 (площею 2,2960 га), :00:030:0003 (площею 1,7011 га), 0:00:011:0049 (площею 1,3379 га) до самозалісених у порядку, визначеному частинами другою, третьою та четвертою статті 57-1 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що порушуючи вимоги законодавства, яке регулює порядок збільшення лісистості території України, Хорольська міська рада 16 лютого 2024 року прийняла рішення №2493, яким за результатами розгляду подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства 27 грудня 2023 року №02-28/996 протиправно відмовилася від пропозиції Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства у віднесенні вказаних у поданні земельних ділянок загальною площею 155,5392 га до самозаліснених земель. При цьому орган місцевого самоврядування як на підставу для відмови послався на невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, та даних відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру, що вказані земельні ділянки є землями сільськогосподарського призначення (сіножаті, пасовища, багаторічні насадження) та плануються використовуватися згідно функціонального призначення. Такі дії органу місцевого самоврядування не сприяють реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне заліснення України» та порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а ухвалою від 30 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/14966/24, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року всі учасники справи отримали 31 грудня 2024 року, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа в електронний кабінет.

05 лютого 2025 року від Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) зверталося з поданням від 27 грудня 2023 року № 02-28/996 до Хорольської міської ради стосовно віднесення земельних ділянок до самозалісених. На даний час питання визначення цільового призначення земельних ділянок, зазначених в поданні Управління, до самозалісених із урахуванням її фактичного стану не вирішено. Таким чином, Управлінням було здійснено всі відповідні дії щодо віднесення залісених земельних до самозалісених земель відповідно до чинного законодавства, яке встановлює збільшення лісистості на території України. У відповідності до Положення про Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09 листопада 2022 року № 1010, Управління здійснює інші повноваження, визначені законами України. Відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повідомляє, що кошторисом на 2024 та 2025 роки по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», виключно з якого здійснюється оплата судового збору, коштів для цього збору не передбачено. На адресу Державного агентства лісових ресурсів України був направлений лист від 12 вересня 2024 року № 04-21/186-24 з проханням збільшення кошторисних призначень по зазначеному КЕКВ. Лист-відповідь Держлісагентства від 01 листопада 2024 року № 05-29/6276-24 про те, що збільшення фінансування по КПКВК 2709010 «Керівництво та управління у сфері лісового господарства» по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» не передбачено. Перерозподіл коштів в межах затверджених асигнувань для збільшення КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для оплати сум судового збору в межах необхідних позовів для забезпечення виконання ч.3 п.2 ст.57-1 ЗКУ є неможливим по причині відсутності вільних коштів по КЕКВ 2210 та 2240, які були використані на самі необхідні потреби установи. Зазначене є обґрунтуванням відсутності коштів, необхідних для сплати судового збору.

Державне агентство лісових ресурсів України правом на подання відзиву на позовну заяву або письмових пояснень по суті спору не скористалося.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства 27 листопада 2023 року звернулося до Хорольської міської ради з поданням №02-28/996, в якому зазначило, що воно здійснює заходи по виконанню Указу Президента України від 07 червня 2022 року №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів». Зазначеним Указом передбачено проведення інвентаризації (виявлення) самозаліснених та придатних для створення лісів земельних ділянок комунальної та державної власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України. Згідно з частиною другої статті 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Управлінням було здійснено аналіз земельних ділянок на території Хорольської міської територіальної громади Лубенського району Полтавської області та виявлено самозаліснені земельні ділянки комунальної власності, з кадастровими номерами: :00:015:0034 (площею 1,8010 га), :00:039:0102 (площею 1,6639 га), :00:004:0011 (площею 0,6719 га), :00:019:0044 (площею 0,7706 га), :00:022:0010 (площею 6,5035 га), :00:012:0096 (площею 0,7165 га), :00:025:0022 (площею 8,7272 га), 0:00:026:0008 (площею 3,3044 га), :00:028:0007 (площею 1,1852 га), :00:003:0029 (площею 1,2775 га), :00:013:0001 (площею 1,7310 га), :00:013:0002 (площею 7,9466 га), :00:020:0009 (площею 6,3156 га), :00:020:0010 (площею 2,6126 га), :00:020:0011 (площею 1,2525 га), :00:038:0042 (площею 6,9579 га), :00:027:0019 (площею 1,5016 га), :00:027:0024 (площею 5,2865 га), :00:001:0082 (площею 3,8087 га), :00:005:0001 (площею 20,3403 га), :00:018:0004 (площею 14,3998 га), :00:010:0007 (площею 5,1909 га), :00:010:0009 (площею 0,7995 га), :00:040:0007 (площею 1,0492 га), :00:040:0009 (площею 6,4571 га), :00:012:0005 (площею 18,2000 га), :00:010:0006 (площею 10,3134 га), :00:005:0004 (площею 2,9269 га), :00:043:0117 (площею 0,7701 га), :00:043:0141 (площею 1,4762 га), :00:050:0072 (площею 2,2461 га), :00:026:0135 (площею 2,2960 га), :00:030:0003 (площею 1,7011 га), 0:00:011:0049 (площею 1,3379 га). Виходячи в вищевикладеного, управління, керуючись вимогами частини 2 статті 57-1 Земельного кодексу України, запропонувало прийняти рішення про віднесення їх до самозаліснених згідно чинного законодавства.

Рішенням п`ятдесят другої сесії восьмого скликання Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 16 лютого 2024 року №2493 «Про розгляд подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства» вирішено відмовитися від пропозиції Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства у віднесенні вказаних в поданні від 27 грудня 2023 року №02-28/996 земельних ділянок загальною площею 155,5392 га (згідно додатку) до самозаліснених, в зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, та даних відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру, що вищевказані земельні ділянки є землями сільськогосподарського призначення (сіножаті, пасовища, багаторічні насадження) та плануються використовуватися згідно функціонального призначення.

Про прийняття зазначеного рішення Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області проінформувала Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства листом від 26 лютого 2024 року №02-22/1023 (зареєстрований в управлінні 05 березня 2024 року за вх.№169-24).

Лубенська окружна прокуратура Полтавської області звернулася до Державного агентства лісових ресурсів України з листом від 22 вересня 2024 року №53/3-6257вих-24, в якому зазначила, що вищезазначені дії органу місцевого самоврядування не сприяють реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне заліснення України» та порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів. Північно-Східне УЛМГ є територіальним органом Держлісагентства та відповідно до вимог законодавства звернулося із поданням до Хорольської міської ради про віднесення земель до самозаліснених, що однак залишилося без належного реагування органу місцевого самоврядування. Органом, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави є Державне агентство лісових ресурсів України. Даний лист направляється прокурором в порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою повідомлення про наявність порушення інтересів держави та необхідності вжиття заходів реагування до їх поновлення (самостійного звернення до суду з відповідним позовом). У зв`язку з викладеним, просила повідомити чи зверталося та чи планує звернутися Державне агентство лісових ресурсів України до суду з позовною заявою до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради від 16 лютого 2024 року №2493 та прийняття за результатами розгляду подання рішення про віднесення вищевказаних земельних ділянок до самозаліснених.

Також Лубенська окружна прокуратура Полтавської області звернулася до Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з листом від 22 вересня 2024 року №53/3-6260вих-24, в якому зазначила, що вищезазначені дії органу місцевого самоврядування не сприяють реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне заліснення України» та порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів. Північно-Східне УЛМГ є територіальним органом Держлісагентства та відповідно до вимог законодавства звернулося із поданням до Хорольської міської ради про віднесення земель до самозаліснених, що однак залишилося без належного реагування органу місцевого самоврядування. Органом, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави є Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства. Даний лист направляється прокурором в порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою повідомлення про наявність порушення інтересів держави та необхідності вжиття заходів реагування до їх поновлення (самостійного звернення до суду з відповідним позовом). У зв`язку з викладеним, просила повідомити чи зверталося та чи планує звернутися Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства до суду з позовною заявою до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради від 16 лютого 2024 року №2493 та прийняття за результатами розгляду подання рішення про віднесення вищевказаних земельних ділянок до самозаліснених.

Листом від 12 листопада 2024 року №12-12/6455-24 Державне агентство лісових ресурсів України у відповідь на лист від 22 вересня 2024 року повідомило, що воно не зверталось до суду з порушених у листі Лубенської окружної прокуратури від 22 вересня 2024 року №53/3-6257вих-24 питань. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 57-1 Земельного кодексу України рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Також в ході розгляду справи судом виявлено, що провадження у цій справі відкрито судом без урахування приписів Закону України «Про прокуратуру» та Лісового кодексу України, статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, висновків Верховного Суду, тощо, у зв`язку з чим наявні підстави для залишення позовної заяви заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка серед іншого, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Виключними випадками, за умови настання яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, згідно з яким інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних відносинах.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі №822/1169/17, від 13 травня 2021 року у справі №806/1001/17, від 23 січня 2025 року у справі №520/16197/23 та Великою Палатою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.

Отже, участь прокурора в судовому провадженні поза межами кримінального процесу, незалежно від існуючих законодавчих гарантій неупередженості та об`єктивності цього органу, допускається як виняток, оскільки така участь на боці однієї із сторін може негативно сприйматися в суспільстві, в тому числі через існування загрози порушення досить чутливого та важливого принципу рівності сторін судового процесу.

У справі, що розглядається, прокурор в якості підстави звернення до адміністративного суду з позовом зазначив, що Держлісагентство та Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (територіальний орган Держлісагентства, повноваження якого поширюються на Полтавську область), як органи державної влади, уповноважені на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, не здійснили захист таких інтересів, що свідчить про їх бездіяльність та наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру в інтересах держави в особі цих органів.

Оцінюючи наведені доводи прокурора, суд зауважує, що згідно з частиною п`ятою статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Таким чином, право суб`єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом має бути чітко передбачене у чинних нормативно-правових актах.

Отже, у контексті наведеного варто з`ясувати, чи наділені Держлісагентство та Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства належним обсягом компетенції.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року №521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи /пункт 7 згаданого Положення/.

Пунктом 1 Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 29 вересня 2022 року №404, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2022 року за №1231/38567, передбачено, що міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) підпорядковуються - Держлісагентству та є його територіальними органами.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Положення завданням Управлінь є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених Держлісагентством.

Водночас ані Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, ані Положенням про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Держлісагентства не передбачено повноважень зазначених органів на звернення до суду з позовом про зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти рішення про віднесення земельної ділянки до самозаліснених.

Відсутні такі повноваження й у Лісовому кодексі України, зокрема у статтях 28-1, 29, 29-1, 29-2, 103 Лісового кодексу України.

Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 103 Лісового кодексу України спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів вирішуються в установленому порядку органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, судами.

Водночас у згаданій статті відсутня норма, яка наділяла б центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (Держлісагентство), або його територіальний орган правом на звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування або бездіяльності органів місцевого самоврядування в частині прийняття рішення про віднесення земель до самозаліснених.

При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом статті 103 Лісового кодексу України до органів, що вирішують спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів віднесено також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державна екологічна інспекція України відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з підпунктами 3, 5 пункту 4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: 3) проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); 5) звертається до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту 7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, на відміну від Держлісагентства, де Положення №521 не передбачає права на звернення до суду з позовом, Положенням про Держекоінспекцію чітко визначено право на звернення до суду з позовом щодо визнання протиправною бездіяльності органів місцевого самоврядування.

Аналізуючи чинні законодавчі положення щодо обсягу повноважень Держлісагентства та його територіальних органів, суд зауважує, що законодавець у відповідних профільних нормативно-правових актах не наділив зазначені органи правом на звернення до суду із позовом щодо оскарження рішення органів місцевого самоврядування або про зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти рішення про віднесення земельної ділянки до самозаліснених.

Відтак, прокурор у позовній заяві визначив органи, в особі яких він звернувся до суду та захищає інтереси держави, які не мають самостійного права на звернення із цим позовом.

Також суд звертає увагу на те, що у силу приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 КАС України саме прокурор у поданій до адміністративного суду позовній заяві має визначити орган, уповноважений законом на звернення до суду у спірних відносинах, тоді як суд лише перевіряє правильність визначення прокурором такого органу.

Виходячи з приписів статей 2 (щодо завдань адміністративного судочинства) та 53 (щодо підстав звернення прокурора до адміністративного суду) Кодексу адміністративного судочинства України, суд не в праві на власний розсуд визначати підстави звернення прокурора до адміністративного суду з позовом та у разі помилкового визначення прокурором державного органу ініціювати питання про його заміну на належного, оскільки це суперечитиме завданням та основним принципам адміністративного судочинства.

За обставин справи, що розглядається, за результатами аналізу наведених вище положень чинного законодавства у співставленні з повідомленими прокурором фактичними обставинами спору, суд доходить висновку про відсутність у Держлісагентства та його територіальних органів повноважень на звернення з позовом до суду та, як наслідок, помилковість зазначення прокурором цих органів в якості позивачів у справі.

При цьому суд не аналізує питання визначення належного позивача (органу, уповноваженого законом на звернення до суду з позовом у спірних відносинах) чи його відсутності, оскільки це перебуває поза судовою компетенцією.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 зазначила, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, позовну заяву заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та Державного агентства лісових ресурсів України до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 53, 240, 241, 243, 248, 256 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області (вул. Старо-Троїцька, буд. 13, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область) в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (вул. Григорія Сковороди, буд. 86, м. Харків, Харківська область, 61024, ідентифікаційний код 45139951) та Державного агентства лісових ресурсів України (вул. Шота Руставелі, буд. 9-а, м. Київ, 01023, ідентифікаційний код 37507901) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. 1 Травня, буд. 4, м. Хорол, Лубенський район, Полтавська область, ідентифікаційний код 22528612) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.І. Слободянюк