Справа № 460/14475/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Рівне №460/14475/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення тимчасово виконуючого обов`язки начальника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про відмову у звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у письмовій відповіді від 30.08.2024р. №4453; 2) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за сімейними обставинами на підставі абц.7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю ІІ групи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить службу у відповідача. У серпні 2024 року позивач звернувся із рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів до командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за пп. г) п. 2) ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ. Однак у задоволенні рапорту було відмовлено з підстав відсутності підтверджуючих документів. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом. Також просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000грн.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що згідно рапорту позивача, звільнення неможливе у зв`язку із тим, що позивач не надав усіх документів, які підтверджують підстави для звільнення. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позовна заява надійшла до суду 26.11.2024.

Ухвалою суду від 29.11.2024 позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов враховує наступне.

З 09 грудня 2023 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у Військовій частині НОМЕР_1 .

16 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

До вказаного рапорту позивачем долучено наступні документи:

Копія паспорта громадянина України ОСОБА_3 .

Копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_3 .

Копія паспорта громадянина України ОСОБА_4 .

Копія картки платника податків ОСОБА_4 .

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 .

Копія Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії I2AAГ № 285240

Витяг № 03-25/30 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб

Висновок № 51 про наявність порушених функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про неможливість здійснення догляду за ОСОБА_4 .

Виписка із медичної карти амбулаторного (Стаціонарного) хворого ОСОБА_5 .

Довідка щодо місця роботи ОСОБА_3 .

Нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 .

Нотаріально посвідчена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7 зареєстрована в реєстрі за № 1319 від 04.04.2024 про неможливість здійснення догляду за ОСОБА_4 .

Нотаріально посвідчена копія довідки до акту огляду МСЕК серії РВН № 00199526 виданої на ім`я ОСОБА_8 .

Копія рішення суду про розірвання шлюбу від 07.12.1998 року.

Довідка про склад зареєстрованих у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження Круглик серії НОМЕР_4 .

Даний рапорт було розглянуто командиром частини в межах повноважень та за підсумками його розгляду прийняте рішення про відмову у задоволенні рапорту, оформлене письмовим повідомленням позивачу від 30 серпня 2024 року, вихідний № 4453, з викладенням причин відмови у задоволенні рапорту. Вказане повідомлення було направлене за поштовою адресою з якої надійшов рапорт.

Згідно цього повідомлення, відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, відповідач вказує, що долучені до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби на підставі положень пп. «г» п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач, вважаючи відмову відповідача щодо не звільнення зі служби протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону № 2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Вимогами п. 3) ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, викладеною правовою нормою визначено обов`язкову наявність наступних складових: наявність у члена сім`ї другого ступеня споріднення інвалідності I або II групи; необхідність здійснення постійного догляду за таким членом сім`ї; відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на викладене, суд зауважує, що позивачу необхідно було до свого рапорту про звільнення надати документи, які б підтверджували відсутність у його брата членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення або що такі члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Однак, як стверджує відповідач, серед поданих позивачем документів до рапорту на звільнення, відсутні документи, які підтверджують та доводять, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що крім брата ОСОБА_4 , який є особою з інвалідністю II групи та потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, позивач також має рідного брата - ОСОБА_3 та сестер: ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Як стверджує позивач, жоден із вказаних осіб не може здійснювати постійний догляд за їхнім старшим братом.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає у АДРЕСА_2 , і не має можливості здійснювати постійний догляд за ОСОБА_4 , оскільки, по-перше, його місце роботи і проживання значно віддалене від місця проживання брата, а його умови та площа житла, на яке він не має права власності, і у якому проживає з дружиною та двома дітьми різної статі, не дозволяють переселити особу з інвалідністю до них. По-друге, ОСОБА_3 отримує лікування у зв`язку із онкологічним захворюванням у Національному інституті раку, м. Київ і його стан здоров`я не дозволяє йому здійснювати догляд за кимось іншим, оскільки він сам зараз потребує цього.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1 , не може здійснювати догляд за братом, адже на її повному утриманні перебуває син, ОСОБА_8 , з інвалідністю І групи з ураженням ЦНС та ОРА, який також потребує постійного догляду. Маючи постійне місце роботи, проживаючи досить далеко від брата, ОСОБА_11 фізично не може доглядати за ним, адже весь вільний час змушена постійно наглядати за хворим сином, якого не може залишити самого.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована і проживає в селі Тутовичі, Сарненського району, Рівненської області, не може здійснювати догляду за іншою особою, оскільки вона сама потребує постійного лікування та перебуває під спостереженням психіатра.

Разом з тим, доказів, що ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я до рапорту не долучено. Таких доказів не надано і до матеріалів позовної заяви та до справи в цілому.

Суд звертає увагу, що вимогами п. 3) ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 чітко визначено, що якщо члени першого чи другого ступеня споріднення в наявності, то вони не можуть доглядати хворих осіб, тільки якщо самі потребують догляду згідно висновків МСЕК чи ЛКК.

Також судом встановлено, що на підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_4 , позивачем до рапорту додані свідоцтва про народження ОСОБА_1 , батьком якого зазначений ОСОБА_12 , та ОСОБА_4 , батьком якого зазначений ОСОБА_12 .

В позовній заяві позивач зазначає, що незважаючи на розходження в написанні імені, батько зазначених осіб є однією і тією ж особою, і має місце формальна помилка працівника, який вручну заповнював інформацію в свідоцтві про народження.

Суд не заперечує, що такі обставини мають місце бути, однак зазначає, що жодних доказів на підтвердження встановлення факту, що має юридичне значення відповідачу до рапорту на звільнення позивачем не подавалось. Таких доказів не надано і суду.

Також до рапорту додано нотаріально засвідчену копію Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 286240 від 26.12.2023, на підтвердження наявності у ОСОБА_4 ІІ групи інвалідності, яка містить висновок "Протипоказані види робіт, що пов`язані з ходьбою, важка фізична праця".

Разом з тим, твердження позивача в позовній заяві, що згідно вказаної довідки його брат "у зв`язку з невиліковною хворобою не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися", не відповідають дійсності, позаяк такого висновку довідка № 286240 від 26.12.2023 не містить.

Водночас, згідно Висновку № 51 про наявність порушення функцій організму, форма 080-4/о, лікарсько-консультативної комісії КНП Сарненська центральна районна лікарня Сарненської міської ради від 31.01.2024, ОСОБА_4 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

У даному випадку варто зазначити, що ОСОБА_4 не позбавлений права самостійно звернутися до органів соціального захисту для призначення йому соціального працівника для отримання послуги з догляду на непрофесійній основі.

Таким чином суд погоджується із доводами відповідача про те, що долучені позивачем до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі положень пп. «г» п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отже відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.

За наведених обставин, розглянувши рапорт позивача про звільнення та проаналізувавши додані до нього документи, відповідач правомірно, в порядку та в межах визначених чинним законодавством, відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, через відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на викладене у своїй сукупності, суд констатує безпідставність заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя Т.О. Комшелюк