Справа № 140/2003/24
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року м. Київ № 140/2003/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:

зобов`язати відповідача протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 укласти з Виконавчим комітетом Луцької міської ради охоронний договір на об`єкт нерухомого майна - адмінприміщення А-1 площею 353,4 кв. м, реєстраційний номер майна 101, який відноситься до об`єктів культурної спадщини місцевого значення - «Житловий будинок 18 ст.(мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз);

зобов`язати відповідача привести до належного стану пам`ятку архітектури місцевого значення - «Житловий будинок 18 ст. (мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз) шляхом здійснення консерваційних, реставраційних та ремонтних робіт.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначив, що відповідно до переліку об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», та не включених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, пам`ятка архітектури «Житловий будинок XVIII ст. (мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз) віднесена до пам`яток місцевого значення згідно рішення Волинського облвиконкому від 01.12.1986 №341. За даними вказаного переліку у 2017 році щодо вказаної пам`ятки розроблено відповідну облікову документацію. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адмінприміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 535 від 20.04.2018 (реєстраційний номер майна 101).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 (Дарувальник) передала у власність ОСОБА_1 (Обдарований) адмінприміщення площею 353,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . У пункті 1.5 договору зазначено, що дарувальник стверджує, а обдарованому відомо, що земельна ділянка, на якій знаходиться предмет договору, розташована на території Державного історико-культурного заповіднику.

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_1 , як власником пам`ятки, не вжито належних заходів до збереження (схоронності) стану пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок XVIII ст. (мур)» но АДРЕСА_1 .

Станом на теперішній час ОСОБА_1 , як власник пам`ятки архітектури, не уклав з відповідним органом охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення «Житловий будинок 18 ст. (мур)» по АДРЕСА_1 та не вжив належних заходів щодо її збереження.

ОСОБА_1 зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Всупереч вищевказаним нормам законодавства відповідач з 2018 року й дотепер не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору з органом охорони культурної спадщини. З огляду на викладене, а також на те, що правопорушення у вигляді не укладення договору, допущене відповідачем, є триваючим, на теперішній час існує обов`язок укласти охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення «Житловий будинок 18 ст. (мур)» по АДРЕСА_1 . Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до ухвали від 13 березня 2024 року, адміністративна справа № 140/2003/24 була передана за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду. Провадження у справі судом не відкривалось.

Ця справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду 03.07.2024 та після відповідної її реєстрації в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Шевченко А.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до переліку об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», та не включених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, пам`ятка архітектури «Житловий будинок XVIII ст. (мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз) віднесена до пам`яток місцевого значення згідно рішення Волинського облвиконкому від 01.12.1986 №341 (а.с.106).

За даними вказаного переліку у 2017 році щодо вказаної пам`ятки розроблено відповідну облікову документацію.

На вказану пам`ятку архітектури виготовлено облікову картку, відповідно до якої: пам`ятка розташована в середмісті, у східній частині історико-культурного заповідника, на території колишнього Окольного замку, біля підніжжя південно-східного прясла муру Верхнього замку. В комплексі споруд вулиці Плитниця будівля відіграє важливу естетичну роль, урізноманітнюючи загальний вигляд вулиці.

Згідно паспорту вказаного об`єкту - територія, на який розміщений будинок, відносилась до приватної, для посідання привілейованої шляхти, дідини. Перші графічні зображення цієї ділянки знаходились на плані Луцька 1795 року. Це мурований будинок з дерев`яною прибудовою і двориком, що межує із ровом замку Любарта. В описі кам`янець Окольського замку 1789 року згадується «дворик вельможного Яловицького, велятицького старости». На плані 1807 року дім Яловицького показаний як прямокутна споруда, на пізніших планах він зображений також умовно - у вигляді різних геометричних фігур. Не викликає сумнівів, що сучасний будинок по АДРЕСА_1, побудовано саме па підвалі кам`яниці Яловицького, закладеної у другій половині XVIII століття. Новий будинок було зведено наприкінці XIX ст. з використанням старих фундаментів.

Будинок показує собою одноповерхову муровану споруду з підвалом. Стіни вуличного фасаду членуються лопатками, віконні обрамлення викопані у стилі псевдоренесансу, що відповідає його датуванню кінцем XIX століття. В плані будинок прямокутний з кутовим ризалітом і цокольним поверхом від південного сходу. Ризаліт увінчаний трикутним фронтоном з люкарною (слуховим вікном). До ризаліта прибудована закрита дерев`яна галерея, яка поєднується з партеровим поверхом через двопрольотні дерев`яні сходи.

Згідно рішення президії Луцької міської ради народних депутатів від 18.12.1990 № 96 вул. Р. Зорі було перейменовано на вул. Плитницю.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1, розташовано два об`єкти нерухомого майна, зокрема, будівля майстерні площею 172,9 кв. м та адмінприміщення площею 353,4 кв. м. Відповідно до листа виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.09.2022 № 1.1-9/3307/2022 пам`яткою є лише адмінприміщення, побудоване в XVIII ст. та становить історичну цінність.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адмінприміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 535 від 20.04.2018 (реєстраційний номер майна 101) (а.с.82-85).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 (Дарувальник) передала у власність ОСОБА_1 (Обдарований) адмінприміщення площею 353,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

У пункті 1.5 договору зазначено, що Дарувальник стверджує, а Обдарованому відомо, що земельна ділянка, на якій знаходиться предмет договору, розташована на території Державного історико-культурного заповіднику.

У пункті 5.3 договору вказано, що відчужуваний предмет договору оглянутий Обдаровуваним, недоліків чи дефектів, які перешкоджають використанню предмета договору за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Обдаровуваний стверджує, що не має претензій до Дарувальника щодо якісних характеристик відчужуваного предмета договору.

Відповідно до листа виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.09.2022 № 1.1-9/3307/2022 пам`ятка перебуває в історичному ареалі та комплексній охоронній зоні №І, визначеній історико-архітектурним опорним планом м. Луцька (а.с.57).

Відділ охорони культурної спадщини Луцької міської ради неодноразово звертався до власників вказаного адмінприміщення із вимогою про укладення охоронного договору, проте жодного разу не отримав відповідь.

Відповідно до листа виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.09.2023 до повноважень відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради, в силу положень статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», входить надання висновку щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власникам чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Натомість до відділу охорони культурної спадщини не надходило звернення щодо надання такого висновку та інформування про зміну власника.

ОСОБА_1 , як власником пам`ятки, не вжито належних заходів до збереження (схоронності) стану пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок XVIII ст. (мур)» но АДРЕСА_1.

Відповідно до акта візуального обстеження вказаної пам`ятки від 08.06.2021 - загальниий стан пам`ятки аварійний. Відтак відсутність охоронного договору на вказану пам`ятку архітектури та невжиття власником відповідних заходів до її збереження - створює загрозу цілковитої руйнації останньої.

Крім того, відповідно до акта від 13.11.2023 технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини «Житловий будинок (мур.) XVIII ст.» у АДРЕСА_1 , встановлено незадовільний загальний стан об`єкта та незадовільний стан його збереження, зокрема, цоколь: незадовільний стан, наявні тріщини та вивали кладки, відмостка цоколю відсутня; стіни: незадовільний стан наявні вивали та вивітрювання цегляної кладки; фасади: незадовільний стан декоративних елементів, підлягають руйнації; відсутня значна частина внутрішніх перестінок; відсутнє дахове покриття, вікна та двері.

Станом на теперішній час ОСОБА_1 , як власник пам`ятки архітектури, не уклав з відповідним органом охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення «Житловий будинок 18 ст. (мур)» по АДРЕСА_1 та не вжив належних заходів щодо її збереження.

Вважаючи, що відповідач по справі не вчиняє жодних дій щодо укладення охоронних договорів на об`єкт культурної спадщини, прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.

У відповідності до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 року №1805-ІІІ (далі Закон №1805-ІІІ).

Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: укладення охоронних договорів на пам`ятки.

Частиною першою статті 13 Закону №1805-ІІІ врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.

Згідно з підпунктом «б» частини першої статті 14 Закону №1805-ІІІ занесення до Реєстру пам`ятки місцевого значення здійснюється рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Частиною другою вказаної статті закріплено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Таким чином, об`єкт архітектури включається до Переліку щойно виявленого об`єкта культурної спадщини за умови, що відповідає ознакам та вимогам до об`єкту культурної спадщини для включення об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Як встановлено судом, відповідач є власником адмінприміщення площею 353,4 кв. м за адресою м. Луцьк АДРЕСА_1.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Частиною третьою статті 23 Закону №1805-III встановлено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі за текстом - Порядок №1768).

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що укладання охоронного договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Охоронний договір, що укладений на підставі статті 23 Закону №1805-III, згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №806/1536/18, є адміністративним договором.

Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Такий висновок сформульований Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2018 року у справі №826/4605/16 та від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.

Суд зазначає, що згідно з матеріалами справи, звернень від відповідача до Виконавчого комітету Луцької міської ради станом на день розгляду справи не надходило.

Отже, відповідач станом на день розгляду справи не уклав охоронний договір, а відтак суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача до вчинення відповідних дій з метою забезпечення дотримання вимог закону щодо охорони культурної спадщини.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки, позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, у суду немає підстав вирішувати питання про їх розподіл.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 укласти з Виконавчим комітетом Луцької міської ради охоронний договір на об`єкт нерухомого майна - адмінприміщення А-1 площею 353,4 кв. м, реєстраційний номер майна 101, який відноситься до об`єктів культурної спадщини місцевого значення - «Житловий будинок 18 ст.(мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз).

Зобов`язати ОСОБА_1 привести до належного стану пам`ятку архітектури місцевого значення - «Житловий будинок 18 ст. (мур)» по АДРЕСА_1 (охоронний № 25-мз) шляхом здійснення консерваційних, реставраційних та ремонтних робіт.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.