Справа № 480/10567/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 р. Справа № 480/10567/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2024, суддя В.О. Павлічек, по справі № 480/10567/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України , Державного підприємства «Документ» , Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Польщі, яка розташована в місті Варшава

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити ді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України, Державного підприємства «Документ» та його відокремленого підрозділу - філії в Польщі, яка розташована в місті Варшава, щодо невидачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон (серія та номер С|032148 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110), який оформлений на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державне підприємство «Документ» в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі, яка розташована в місті Варшава, видати виготовлений на ім`я ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_1 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110), в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент його звернення до філії ДП «Документ» в Польщі, яка розташована в м. Варшава, про його оформлення - 12.03.2024 року, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів.

До позову позивачем додано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Державній міграційній служби України, Державному підприємству «Документ» та його відокремленому підрозділу - філії в Польщі, яка розташована в місті Варшава вчиняти будь які дії щодо виготовленого на ім`я ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_1 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110), а саме:

- заборонити повертати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_1 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110) згідно з актом приймання-передачі відповідному територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС для зберігання;

- заборонити знищувати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_1 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110) в разі закінчення строку їх зберігання.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 в задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про не врахування судом першої інстанції того факту, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову, при цьому, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі не порушує та не обмежує права відповідачів, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Вказував, що судом не враховано очевидність протиправності дій (бездіяльності) відповідачів, які позбавили позивача законного права на отримання виготовленого на його ім`я паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником обставини, не свідчать про те, що вони можуть істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав позивача та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Колегія суддів за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, ч. 2 ст. 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У свою чергу, відповідно до вимог п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 151 КАС України регламентовано, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що невжиття заходів забезпечення призведе до неможливості відновлення порушеного права, у разі задоволення позову, у зв`язку з тим, що відповідачі за час розгляду справи, керуючись Порядком №678, можуть надіслати виготовлений на ім`я ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_1 від 26.03.2024 року, дійсний до: 26.03.2034 року, орган, що видав 2110) на зберігання до територіального підрозділу ДМС. Забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища прав та обов`язків позивача до розгляду справи по суті, оскільки надіслання виготовленого та неотриманого паспорта громадянина України для виїзду за кордон на зберігання до територіального підрозділу ДМС може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та унеможливить виконання рішення суду.

Разом з тим, враховуючи доводи позивача з питання забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

Так, позивачем не викладено жодних обґрунтовань щодо побоювань знищення його паспорту громадянина України для виїзду за кордон відповідачами по справі і у суду відсутні підстави для висновку про можливе вчинення зазначених дій.

Щодо заборони відповідачами повертати паспорт громадянина України для виїзду за кордон до територіального підрозділу ДМС, колегія суддів зазначає, що наведене не є перешкодою для виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки не вказує на неможливість зворотнього повернення його до Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Польщі.

Стосовно доводів апелянта щодо очевидності протиправних дій (бездіяльності) відповідача та порушення прав позивача, що є самостійною підставою забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Вирішуючи наведений довід, колегія суддів, з урахуванням викладених у позовній заяві аргументів та доданих до неї матеріалів та виходячи зі змісту спірних правовідносин, не вбачає очевидної протиправності оскаржуваних дій (бездіяльності).

Встановлення ознак протиправності оскаржуваних дій (бездіяльності) є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Таким чином, наведені заявником у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам та законним інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору, а також не зумовлюють настання внаслідок невжиття таких заходів обставин, які б переважали пов`язані із цим наслідки, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не навів обґрунтованих підстав для вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 150 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Вищевикладене свідчить про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи з предмету спору та обставин даної справи, у разі задоволення позову відновлення прав та законних інтересів позивача очевидно у повному обсязі може бути здійснено після набрання судовим рішенням законної сили, у зв`язку з чим забезпечення позову не є необхідним у даній справі.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 по справі № 480/10567/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 27.02.25.