Справа № 380/15557/22
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань способу і порядку виконання рішення

27 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань Мудрик Б.П.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника заявника Заяць О.А.

позивача ОСОБА_1

представник відповідача Рибака Н.Я.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заяви зазначає, що 14.11.2024 отримано лист-відповідь Львівської митниці від 13.11.2024, яким повідомлено про проведення примусового вилучення транспортного засобу марки «Volvo» модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00см.З тип двигуна дизель. Тобто у Львівській митниці відсутній даний транспортний засіб і виконати рішення ЛОАС способом повернення такого засобу є неможливим. На підтвердження цього відповідач долучає лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 до начальника Львівської митниці про прохання надання дозволу на передачу транспортного засобу до ІНФОРМАЦІЯ_1 , витяг з наказу Міністерства оборон, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2022 про вилучення транспортного засобу марки «Volvo» модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 в умовах воєнного стану копію накладної від 21.03.2022 №67 та копію висновку Спеціалізованої лабораторії / питань експертизи та досліджень ДФС від 24.05.2016 р. №127. Вказує, що рішення суду в справі 380/15557/22 не виконується, а тому подальше існування такого стану речей та невжиття ефективних заходів щодо виконання рішення суду може свідчити про відсутність в Україні ефективних механізмів правового захисту та порушення принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Відповідно до накладної(вимоги) Львівської митниці транспортний засіб марки «Volvo» модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00см.3 тип двигуна дизель був оцінений на суму 137 747,05 грн. Просить змінити спосіб виконання судового рішення, а саме на: «Стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 суму вартості транспортного засобу марки «Volvo» модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00см.3 тип двигуна дизель 137 747,05 грн», як найбільш ефективного способу захисту прав. Вважає, що зміна способу та поряду виконання не змінює суті самого рішення.

Представник заявника в судовому засіданні заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення підтримав.

Позивач в судовому засіданні підтримав заяву щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення заперечив.

Дослідивши заяву представника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення, матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5.05.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №380/15557/22, зобов`язано Львівську митницю повернути ОСОБА_1 автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2002р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни «зобов`язання здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди» на «стягнення цих коштів із державного органу - боржника».

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Даючи оцінку доводам заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення, в якій останній просив встановити чи змінити спосіб і порядок виконання у виконавчому провадженню №76413830 з примусового виконання вимог виконавчого листа №380/15557/22, виданого 8.05.2024 суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України суд робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для зміни способу чи порядку виконання судового рішення такою обставиною може бути неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Суд враховує, що станом на момент примусового відчуження автомобіля позивача на території України діяв (і продовжує діяти) особливий правовий режим, а саме правовий режим воєнного стану, у зв`язку з яким вводяться в дію спеціальні законодавчі норми, що передбачають можливість примусового відчуження майна фізичних та юридичних осіб (без виключення) на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» в цілях оборони, відсічі агресору, захисту населення.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» використано формулювання для окреслення суб`єктів, у яких може відбуватися примусове відчуження, - «майно, що перебуває у приватній або комунальній власності». З урахуванням зазначеного й того, що у статті 353 ЦК України вживається термін «власник» і набуття майна відбувається саме державою, такими суб`єктами можуть бути фізичні, юридичні особи, територіальні громади.

Подібні аспекти були висвітлені у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у cправі № 910/14243/22.

Суд враховує той факт, що Львівська митниця ніколи не була та не є власником автомобіля, а тому стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 суму вартості транспортного засобу марки «Volvo» модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00см.3 тип двигуна дизель 137 747,05 грн порушить її права та інтереси.

У вказаному випадку державний виконавець ставить питання про відшкодування на користь ОСОБА_1 вартості майна -- автомобіля, яке підлягало поверненню позивачу на підставі рішення національного суду, яке набрало законної сили, однак було примусово відчужено в умовах воєнного стану.

Суд наголошує, що це є по суті новим спором, предметом якого буде відшкодування ОСОБА_1 вартості автомобіля, а тому зміна способу виконання рішення суду, про який просить орган державної виконавчої служби безумовно призведе до зміни суті самого рішення суду у справі.

Суд зазначає, що зобов`язання Львівської митниці повернути ОСОБА_1 автомобіль та стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 суми вартості транспортного засобу є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Державний виконавець, звертаючись із заявою до суду не дав оцінку тим фактам, що примусове відчуження майна - позбавлення ОСОБА_1 права власності на автомобіль та який перейшов у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного, потягнуло за собою виникнення зовсім інших, нових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Резолютивна частина рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5.05.2023 у справі №380/15557/22 має зобов`язальний характер, однак судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася оцінка майна і відповідно вартість автомобіля.

Суд також враховує норми ч. 2 ст. 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» відповідно до яких компенсація за примусове відчуження майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету, та на норми ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, згідно з якими, для отримання наступної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуженням майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна.

Ні в заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення державний виконавець не обгрунтував, ні в судовому засіданні державний виконавець не зміг пояснити чому саме з Львівської митниці слід стягувати суму вартості транспортного засобу.

Змінивши спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5.05.2023 у справі №380/15557/22 із зобов`язання повернути автомобіль на стягнення конкретної суми вартості автомобіля суд тим самим фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається встановлено, що способом відновлення порушеного права позивачки у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум вартості автомобіля не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, суд дійшов висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі № 380/15557/22.

Суд зазначає, що грошові кошти у вигляді вартості автомобіля, як і сам автомобіль не були власністю не є власністю Львівської митниці, не знаходяться на його рахунках. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди Львівській митниці.

Суд вважає безпідставними аргументи державного виконавця, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі № 380/15557/22, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 241-243, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2025.

Суддя Р.М. Брильовський