Справа № 750/18488/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 18.03.2024 № 32 по справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є незаконною. Також позивач зазначає, що з 26.02.2022 проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, отримав поранення, його не було завчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова отримані його адвокатом у відповідь на адвокатський запит.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що має статус військовослужбовця, а тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 та від 24 лютого 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з урахуванням чого судова колегія вирішила продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.09.2022 прийняв військову присягу у військовій частині НОМЕР_1 , з 01.04.2022 проходить військову службу у вказаній військовій частині (наказ № 76), що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Помічником чергового ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 13.03.2024, керуючись статтею 235 КУпАП, складено протокол № 23 про адміністративне правопорушення про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Чернігова, 08.02.2024 о 09 год. 00 хв. в умовах особливого періоду в розумінні частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 210 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12 год 00 хв. 18.03.2024 у кабінеті № 404 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується підписом позивача у відповідній графі протоколу.

ОСОБА_1 у протоколі № 23 про адміністративне правопорушення від 13.03.2024 власноручно зазначив, що не з`явився за викликом у зв`язку з хворобою.

Щодо ОСОБА_1 18.03.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 винесена постанова № 32 по справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, всупереч вимог пункту 1.2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, 08.02.2024 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 для визначення призначення на особливий період та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 210 КУпАП.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позовної заяви не спростовують висновків відповідача та не є підставою для скасування постанови від 18.03.2024 № 32, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:

про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211, крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, із постанови по справі про адміністративне правопорушення за чатсиною другою статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, всупереч вимог пункту 1.2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, 08.02.2024 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 для визначення призначення на особливий період.

Згідно частини дев`ятої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Частиною першою статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга статті 210 КУпАП).

Так, позивачем до суду першої інстанції надано копію військового квитка серії НОМЕР_3 , в якому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.04.2022.

Таким чином, судом встановлено, що позивач належить до категорії військовослужбовців - осіб, які проходять військову службу.

Однак, проаналізувавши норму статті 210 КУпАП, суд встановив, що до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення правил військового обліку, яке передбачено вказаною статтею може бути притягнуто призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Оскільки позивач являється військовослужбовцем, відповідач протиправно виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.03.2024 №32.

Суд першої інстанції не надав оцінку вказаним обґрунтуванням та доказам позивача, а тому доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому її необхідно задовольнити.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що 18.03.2024 винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210 КУпАП щодо позивача та накладено штраф у розмірі 850,00 грн.

Разом із тим, положеннями частини другої статті 210 КУпАП не передбачено накладання штрафу в розмірі 850,00 грн та вчинення дій в особливий період.

Крім того, диспозиція частини другої статті 210 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Кваліфікуючою ознакою вказаного адміністративного правопорушення є повторне протягом року порушення правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 210 КУпАП є правопорушенням з формальним складом і вважається закінченим з моменту порушення правил військового обліку, якщо особа порушила правила військового обліку повторно протягом року, і за попереднє порушення на неї було накладене адміністративне стягнення.

Натомість, матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення за частиною другою статті 210 КУпАП.

Наведене свідчить, що в діях позивача відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що вказує на відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210 КУпАП.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, позов задовольнити, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210 КУпАП, при цьому при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, особа, яка винесла оскаржувану постанову діяла протиправно, без врахування всіх обставини справи, дійшла необґрунтованого висновку про накладення адміністративного стягнення всупереч вимог чинного законодавства, тому оскаржувана постанова від 18.03.2024 №32 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний мав право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Що заявленого представником позивача відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у розмірі 8000,00 гривень, а також в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Для підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1103281 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів зауважує, що зв`язок складу та розміру витрат, їх належності до розгляду справи з фактом оплати правової допомоги входить до предмета доказування. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність (ордер); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо), є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Виходячи із того, що позивачем надано до суду першої та апеляційної інстанції лише ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1103281 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, без інших доказів, які підтверджують понесення судових витрат під час розгляду справи в суду першої та апеляційної інстанції, тому відсутні правові підстави для задоволення таких вимог про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду у суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову 605,60 грн згідно квитанції №7121-2327-6731-1529, а за подання апеляційної скарги 726,72 грн згідно квитанції №1143-0185-2162-1627.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1 332,32 грн судового збору.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 лютого 2025 року у справі №750/18488/24 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 18 березня 2024 року №32, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова