Справа № 480/5144/24
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2025 року Справа № 480/5144/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5144/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою і просить суд визнати протиправним, незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) полковника ОСОБА_2 від 07 квітня 2024 року №130 "Про результати службового розслідування по факту невиконання наказу командира солдатом ОСОБА_3 ", у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 07.04.2024 командиром ВЧ НОМЕР_1 протиправно прийнято спірний наказ, при притягнення до дисциплінарної відповідальності. вважає, що порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, службове розслідування проведено неповно, необ`єктивно, однобічно, з обвинувальним ухилом, без належного врахування всіх обставин та фактів, з грубим порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, а саме: про призначення службового розслідування позивач не був повідомлений, з наказом про призначення службового розслідування не був ознайомлений, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені п.1, 3 розділу ІV Порядку №608 (далі - Порядок №608). Окремо зазначає, що матеріали службового розслідування з приводу невиконання позивачем оскаржуваного наказу не містять ніяких доказів.
Відповідач - в/ч НОМЕР_2 у письмовому відзиві позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за приховування факту невиконання службових обов`язків кухарем їдальні взводу забезпечення медичної роти солдатом ОСОБА_3 . Тим самим він без вагомих приин порушив вимоги Статуту Збройних Сил України.
Твердження позивача про те, що йому не було повідомлено про проведення службового розслідування вважає безпідставним. ОСОБА_1 не міг не знати про проведення службового розслідування і про підстави його проведення, оскільки надавав письмові пояснення. Твердження про те, що оскаржуваний наказ йому не було доведено та своєчасно не вручено його копію не є підставою для скасування наказу. Просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 12 від 12.01.2024 призначений на посаду офіцера відділення розвідки штабу , проходив службу у м. Суми. (а.с.17)
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.04.2024 №125 призначено службове розслідування за фактом неприбуття до нового місця дислокації кухаря їдальні взводу забезпечення медичної роти солдата ОСОБА_3 (а.с.26).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.04.2024 №130 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану за невиконання наказу командира №87 від 21.03.2024 про переміщення особового складу військової частини з АДРЕСА_1 , порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128. 21 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-ХІV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 № 551-XIV, що проявились у невиконанні наказу командира частини та приховуванні факту невиконання наказу командира та невиконання службових обов`язків кухарем їдальні взводу забезпечення медичної роти солдатом ОСОБА_3 (а.с. 34-36).
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Загальні засади проходження військової служби в Україні визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Військова служба, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно- правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Згідно із статтями 16 та 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України. При цьому, правовими нормами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Приписами статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV.
Приписами статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби. Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ). Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
З наведеної норми вбачається, що проведення службового розслідування перед притягненням військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності не є обов`язковим. Тобто, рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути прийнято уповноваженою особою без проведення службового розслідування. Призначення службового розслідування щодо ОСОБА_3 та не призначення такого щодо ОСОБА_1 не є доказом протиправності наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до акту службового розслідування при проведенні передислокації особового складу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишився у м. Суми старшим групи, яка забезпечувала охорону та оборону колишнього ОКП бригади. За зверненням позивача командиром медичної роти майором м/с ОСОБА_4 надано розпорядження солдату ОСОБА_5 залишатися за попереднім місцем дислокації у м. Суми та виконувати обов`язки кухаря, забезпечуючи приготування їжі для зазначеної групи під командуванням ОСОБА_1 . Позивач у своїх поясненнях зазначав, що з 22.03.2024 кухар ОСОБА_3 перебувала у м. Суми та організовувала харчування особового складу (а.с.42). ОСОБА_4 у своїх поясненнях також зазначає, що ОСОБА_3 належним чином виконувала обов`язки кухаря, забезпечуючи харчування групи під командуванням позивача. При цьому пояснює, що сам знаходився у м. Буринь та не мав можливості особисто контролювати виконання обов`язків підлеглою (а.с. 39). РАзом з тим, у ході службового розслідуванні підлеглі позивача військовослужбовці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що солдат ОСОБА_3 на ОКП не з`являлась, віони з нею взагалі не знайомі, група харчувалась сухим пайком (а.с. 41, 43). Тобто вона не виконувала обов`язки за попереднім місцем дислокації та не виконала наказ про прибуття до нового місця дислокації. За висновками акту ОСОБА_1 , будучи як старший групи обізнаним про такі обставини, не доповів про відсутність ОСОБА_3 . Саме у цьому за висновком акту службового розслідування полягає вина позивача, а не у невиконанні наказу про передислокацію ним особисто ( а.с. 27-33).
ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавали інші пояснення у яких підтверджували належне виконання обов`язків ОСОБА_3 , але такі пояснення в матеріалах службового розслідуванні відсутні. На підтвердження таких пояснень позивач ніяких доказів не надав. Дослідженими судом доказами така обставина не підтверджується.
Згідно із пунктом 2 розділу VI "Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затвердженого Наказом МО України від 21.11.2017 № 608, наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
За твердженням позивача наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не був доведений належним чином, копія не вручена.
За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та не підлягають задоволенню. Відповідач у своїх письмових запереченнях цієї обставини не заперечує.
На переконання суду, наведені позивачем порушення порядку ознайомлення з наказом не є підставою для його скасування. Порушення, допущені при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень є підставою для визнання таких рішень протиправними та скасування лише у випадку суттєвих порушень, наслідком яких стало прийняття незаконного акта, або ж у випадку коли такі порушення мали наслідком суттєве обмеження або порушення прав осіб, яких стосується такий акт. Сам лише факт порушення порядку доведення наказу до позивача не свідчить про його протиправність. Суд вважає, що у зв`язку з таким порушенням права позивача, зокрема право на оскарження наказу, не були обмежені або втрачені.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.139 КАС України, у вз`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу № 130 від 07.04.2024 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко