Справа № 160/22557/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/22557/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року (суддя В.В. Горбалінський) у справі № 160/22557/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якому просив визнати протиправною, незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №713/04-36-07-08/РРО//ДПС/ТД-ФС від 22.05.2024 року, винесену заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланком С.В. відносно позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що село, в якому позивач провадить господарську діяльність, віднесено до територіальної громади, яка наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року з 01.08.2022 року віднесена до зони активних бойових дій. Також позивач зауважив, що «продавець» ОСОБА_2 є самостійним суб`єктом підприємницької діяльності, зареєстрована ФОП з 17.01.2000 року, перебуває на обліку в податковій і на даний час статус ФОП не припинено, при цьому вона є дружиною позивача та вони ділять одне приміщення на двох, яке належить їм на праві власності, але зареєстроване за позивачем. Отже, підстави для накладення штрафу на позивача через здійснення ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності відсутні. Крім цього позивач наголошує, що він отримав запрошення на розгляд справи про накладення штрафу пізніше ніж фактична дата розгляду такої справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що порушення прав позивача бути обізнаним про час та місце розгляду справи відносно нього не вплинули та об`єктивно не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такого розгляду та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення, оскільки судом не встановлено фактичних підстав для скасування оскаржуваної постанови по суті.

Відтак, суд вважав, що спірна постанова відповідача є правомірною, а підстави для

задоволення позову відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що відповідач мав можливість відкласти розгляд справи про порушення або повідомити позивача іншим чином про розгляд справи, щоб не порушувати право позивача на захист. Зазначає, що ОСОБА_2 є самостійним суб`єктом підприємницької діяльності, здійснює цю діяльність за адресою АДРЕСА_1 , а докази цього позивачем подано до матеріалів справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 20.03.2024 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено факту перевірку позивача та складено акт фактичної перевірки №713/04-36-07-08/РРО/ НОМЕР_1 від 20.03.2024 року, яким встановлено, зокрема, наявність 1 особи без належного оформлення, яка допущена до роботи, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продавець в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1

18.04.2024 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області направлено на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці акт фактичної перевірки №713/04-36-07-08/РРО/ НОМЕР_1 від 20.03.2024 року для вжиття відповідних заходів.

30.04.2024 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці склало лист про надання інформації, який направило на адресу позивача 01.05.2024 року, яким запропоновано надати пояснення та/або зауваження щодо розгляду справи про накладення штрафу за порушення, яке встановлено актом фактичної перевірки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області№713/04-36-07-08/РРО/ від 20.03.2024 року, який отримано позивачем 06.05.2024 року.

14.05.2024 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складено запрошення на розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 22.05.2024 року о 14:00 год. за адресою: вул. Високовольтна, 22, м. Дніпро, яке направило на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 14.05.2024 року та яке отримано Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 27.05.2024 року.

22.05.2024 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову №713/04-36-07-08/РРО//ДПС/ТД-ФС, якою застосовано відповідно ст.265 Кодексу законів про працю України до позивача штраф у розмірі 71 000,00 грн. за допуск 1 працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Не погоджуючись зі спірною постановою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписам ст. 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Матеріалами справи підтверджено, що 22.05.2024 року відповідачем прийнято спірну постанову №713/04-36-07-08/РРО//ДПС/ТД-ФС, якою застосовано відповідно ст.265 Кодексу законів про працю України до позивача штраф у розмірі 71 000,00 грн. за допуск 1 працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р.

Відповідно до п.6 Порядку (в редакції на час прийняття) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно із п.7 Порядку (в тій же редакції) справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, право суб`єкта господарювання або роботодавця буди присутнім при розгляді справи кореспондується з обов`язком органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання або роботодавця про розгляд справи. При цьому, справу може бути розглянуто без участі суб`єкта господарювання або роботодавця виключно за умови коли їх було проінформовано про розгляд справи.

В подальшому, до постанови КМУ №509 були внесені зміни постановою КМУ №823 від 21.08.2019. Внесені зміни не визначали обов`язку органу державного контролю у завчасному повідомленні суб`єкта господарювання про розгляд справи про притягнення його до відповідальності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року по справі №640/17424/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, постанову КМУ №823 визнано протиправною та нечинною.

Отже, у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі №640/17424/19, діє редакція постанови КМУ №509 до внесення змін постановою КМУ №823.

Таким чином, на час прийняття спірної постанови відповідач мав обов`язок повідомити позивача про розгляд справи. І лише за умови виконання такого обов`язку відповідач міг розглянути справу за відсутності позивача, якщо б від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 14.05.2024 року відповідачем складено запрошення на розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 22.05.2024 року о 14:00 год. за адресою: вул. Високовольтна, 22, м. Дніпро, яке направлено на адресу позивача 14.05.2024 року та яке отримано позивачем 27.05.2024 року.

Отже, на час розгляду справи у відповідача була відсутня інформація про повідомлення позивача про розгляд справ чи про неповідомлення позивача та з яких причин. Натомість, за відсутності вказаної інформації справа була розглянута відповідачем.

Таким чином, враховуючи імперативні приписи Порядку №509 щодо можливості розгляду справи без участі суб`єкта господарювання або роботодавця виключно за умови коли їх було проінформовано про розгляд справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням прав позивача бути присутнім під час розгляду справи і, відповідно, з порушенням його права на участь у процесі прийняття рішення. Тобто, спірне рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень та які визначені п.9 ч.2 ст.2 КАС України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивача було проінформовано про надходження акту фактичної перевірки від податкового органу до відповідача, однак така інформація не свідчить про час розгляду справи та не надає особі можливості реалізувати своє право на участь в розгляді такої справи.

Посилання суду першої інстанції на те, що у спірному випадку мало місце формальне порушення процедури притягнення позивача до відповідальності, яке не вплинуло на правильність прийнятого відповідачем рішення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки встановленням певної процедури розгляду справи, насамперед, забезпечується право особи на участь в прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень, що є одним із базових та ключових принципів у сфері реалізації державними органами своїх владних управлінських функцій. І саме на вказаному етапі прийняття рішення розгляду справи, особа може мати можливість реалізувати своє право щодо надання пояснень, документів задля спростування обвинувачень з боку органів державного контролю. У спірному випадку позивач вказував на протиправність застосування до нього штрафних санкцій через неврахування відповідачем певних обставин, які, на думку позивача, свідчать про необгрунтованість застосованих штрафних санкцій. В той же час, такі пояснення позивача та їх документальне підтвердження не були враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки позивач не зміг їх надати відповідачу через неповідомлення про час розгляду справи. Дослідження наведених аргументів позивача судом та надання їм оцінки судом, без врахування та оцінки їх відповідачем під час прийняття рішення, не може бути свідченням правильності прийнятого оскаржуваного рішення, оскільки суд не може підміняти компетентні органи, до повноважень яких віднесено вирішення вказаних питань, а може лише надавати оцінку вже прийнятому рішенню, зокрема, на предмет його обгрунтованості та врахування усіх обставин, що мають зазначення для правильного прийняття рішення.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Приписами ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн. за подання адміністративного позову.

Також, матеріалами справи підтверджено сплату позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн.

Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 160/22557/24 скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №713/04-36-07-08/РРО//ДПС/ТД-ФС від 22.05.2024 року, винесену заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланком С.В. відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.02.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк