Справа № 280/10884/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 лютого 2025 року Справа № 280/10884/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Сердюк Роман Вікторович до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не звільнення з військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) через сімейні обставини та згідно рапорту від 14.11.2024р. вхідний №5403.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) з військової служби через сімейні обставини та згідно рапорту від 14.11.2024р. вхідний №5403.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) всі судові витрати розмір яких на даний час становить 13 000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Не бажаючи проходити військову службу, позивачем подано до командира військової частини рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над його повнорідним братом, визнаним судом недієздатним. Однак, відповіддю у месенджері Signal було повідомлено позивача про те, що відстуні підстави для його звільнення з військової служби. Позивач вважає що підстави відмови були протиправними, крім того, вимоги повторного рапорту позивача про звільнення у встановленому Законом порядку та уповноваженою особою розглянуті не були, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачу копія ухвали суду про відкриття провадження у справі була доставлена 03.12.2024 до кабінету в Електронноиу суді, однак відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких заяв або клопотань до суду також не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд продовжив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.12.2023 у справі №718/2957/23, брат позивача ОСОБА_2 був визнаний недієздатним. Рішення суду набрало законної сили 06.01.2024.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.06.2024 у справі №718/849/24, позивач у даній справі ОСОБА_3 , був призначений опікуном свого недієздатного брата ОСОБА_4 .

Як опікун недієздатного брата, П.Продан звернувся з відповідним рапортом про звільнення з військової служби. Листом військової частини вих №9146 від 21.08.2024 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби оскільки військовою частиною було подано на рішення суду від 17.06.2024 у справі №718/849/24 апеляційну скаргу з клопотанням про зупинення дії рішення суду та оскільки позивач зарахований з 26.04.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , вказана обставина унеможливлює фактичне виконання позивачем обов`язків як опікуном.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.10.2024 у справі № 718/849/24 було апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_5 відмовлено.

Далі позивач звернувся до відповідача із повторним рапортом від 05.11.2024 про звільнення через сімейні обставини, а саме - смерть обох батьків, мобілізація позивача та військова служба, встановлення судом недієздатності рідному брату та скасування військовою частиною рішення суду про призначення йому опікуна… це необхідно для владнання, вирішення, забезпечення і здійснення опіки над недієздатним братом (зазначено самим позивачем у рапорті). Також позивач у рапорті просив надати відповідь на його повторний рапорт зокрема шляхом надсилання її копії у мессенджер «Signal». На підтвердження факту звернення з відповідним рапортом до відповідача позивач надав суду копію фіскального чеку Укрпошти про відправлення рекомендованого листа (а.с. 41).

У позові позивач також стверджує, що невдовзі після цього, 14.11.2024р. П.Продан у мессенджер «Signal» отримав фото першої сторінки свого рапорту. На ньому вже стояв вхідний номер 5403 від 14.11.2024р. та внизу було зазначено і підсвічено червоним: «Відсутні підстави для звільнення з військової служби. оф.юр.сл.к-н юст. (підпис) ОСОБА_6 , 13.11.24р.». На підтвердження позивачем до позову додано фото першої сторінки рапорту (а.с. 46).

Як зазначає позивач у позові, в ході подальшого з`ясування, П.Продану у стройовій частині пояснили, що у звільненні йому відмовлено. Будь-які інші документи з цього приводу прийматися не будуть. Прийняття наказів та/або надання відповідей про відмову, чинним законодавством не передбачено. Згідно положень Наказу №531 від 06.08.2024р. встановлені скорочені строки розгляду. Тому, йому у звільненні відмовлено, шляхом накладення на його рапорт відповідної резолюції офіцером юридичної служби П.Сачавою.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення його з військової служби, звернувся до суду з вказаним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про його звільнення з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Так, оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати; утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати; необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів; необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами; якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з поданням позивачем рапорту про звільнення його з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4 (п.3 ч.12 ст.26) через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною.

Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 №34/166/131/88 (далі - Правила №34/166/131/88).

Відповідно до п. 3.1, 3.3 Правил №34/166/131/88, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним.

Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Разом з цим, слід звернути увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Судом встановлено, що згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.06.2024 у справі №718/849/24, яким позивач у даній справі ОСОБА_3 , був призначений опікуном свого недієздатного брата ОСОБА_4 , призначення позивача опікуном над недієздатним ОСОБА_5 здійснено не за поданням органу опіки та піклування, а за заявою самого позивача, що не відповідає приписам ст. 60 ЦК України.

Також суд приймає до уваги те, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.10.2024 у справі № 718/849/24 було скасовано рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_5 відмовлено. Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції у постанові зокрема зазначив: «Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції, так і на момент її перегляду в апеляційному порядку, останній є військовослужбовцем Збройних Сил України та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року №13 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення.

Звертаючись до суду із заявою про призначення ОСОБА_1 опікуном його рідного брата ОСОБА_5 та після ухвалення судом першої інстанції судового рішення про задоволення таких вимог, заявник подав до військової частини рапорт про звільнення з військової служби на підставі цього рішення у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаної судом недієздатною, в якої не здійснюється опіка іншими особами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

З урахуванням обставини проходження ОСОБА_1 військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація права ОСОБА_1 бути опікуном недієздатного брата ОСОБА_5 можлива лише за умови звільнення з військової служби.

Оскільки ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та проходить військову службу, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 742/887/23.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_5 »

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, оскільки як на час звернення позивача до відповідача з рапортом про звільнення від 05.11.2024 та і на час розгляду справи судом відсутнє таке, що набрало законної сили рішення суду про призначення позивача опікуном недієздатного ОСОБА_5 , то відсутні передбачені п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" підстави для звільнення позивача з військової служби. У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Інші доводи позивача не спростовують вищенаведених висновків суду.

За таких обставин, суд вважає, що додані до рапорту позивачем документи не підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: необхідність здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, оскільки останній не підтвердив наявність обставини у вигляді, а саме: необхідність здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, оскільки позивач не призначений опікуном недієздатної особи за рішенням суду яке б набрало законної сили.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова