Справа № 160/10046/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2025 року справа 160/10046/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу, поновлення на посаді, виплату грошової винагороди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.04.2024 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ №580 від 03.08.2023, в частині призупинення військової служби;

- поновити на посаді стрільця-санітара З механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону;

- зобов`язати виплатити грошове забезпечення за весь час призупинення військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Посилається на те, що під час службового розслідування не були з`ясовані підстави та обставини, за яких позивач без поважної причини був відсутній з 28.01.2023. Факт внесення до єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує наявність вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Відсутні докази, що позивач не відповідав на дзвінки, відсутній витяг з журналу перевірки особового складу. Також суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 направляв листи до військової частини. Крім того, позивача не ознайомлено з матеріалами службового розслідування, від нього не відбирались пояснення.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем та був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №191-рс від 25.10.2022 позивача призначено на посаду стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , з 09.11.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 09.11.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «старший солдат», ВОС-100915А/658.

За весь період служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач приймав участь у заходах з національної безпеки і оборони країни, відсічі і стримуванні військової агресії Російської Федерації проти України та за час несення служби перебував безпосередньо в районах таких заходів та завдань, у тому числі на передовій та дослужився до стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та отримав військове звання солдат.

Командиром Військової частини НОМЕР_1 складено доповідь від 29.01.2023 про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем.

Відповідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №34 від 29.01.2023 позивача визнано таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Вважати таким, що 28.01.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 07.02.2023, ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини з 07.02.2023, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

У витязі з наказу №6602 від 26.03.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» зазначено, що 28.01.2023 під час перевірки особового складу 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який на той час перебував в районні виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, о 23:50 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Місце знаходження не відоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Майно та зброя в наявності. По даному факту подана довідка-доповідь про самовільне залишення частини військовослужбовцем від 29.01.2023. Вина військовослужбовця, виходячи з матеріалів службового розслідування, виражається у прямому умислі. Питання щодо притягнення або не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення розташування підрозділу в умовах воєнного стану відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Третім слідчим відділом Територіального управління ДБР розташованого у місті Краматорськ 08.05.2023 розпочато кримінальне провадження №0001422 у відношенні ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №580 від 03.08.2023 увільнено ОСОБА_1 від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту з 01.08.2023.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 14 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України №548 від 24.03.1999.

Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України №551-XIV від 24.03.1999.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Абзацом 1 статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Тобто дисциплінарним правопорушенням визнається як невиконання чи неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, так й порушення військової дисципліни чи громадського порядку.

За положеннями статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до пункту 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за 1503/31371.

Пунктом 1 розділу ІV Порядку №608 від 21.11.2017 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Доводи представника позивача щодо порушення процедури проведення службового розслідування, оскільки відсутні в матеріалах службового розслідування пояснення позивача, докази відмови від надання пояснень, не приймаються до уваги, оскільки на час проведення службового розслідування позивач був відсутній в місці дислокації військової частини, тому відповідач був позбавлений можливості зажадати від позивача пояснень.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Як вказано вище, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №580 від 03.08.2023 увільнено ОСОБА_1 від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту з 01.08.2023.

Відтак, відсутні підстави вважати, що наказ №580 від 03.08.2023 виданий із порушенням вимог законодавства.

Доводи позивача стосовно не надання оцінки судом першої інстанції, що під час службового розслідування не були з`ясовані підстави та обставини, за яких позивач був відсутній з 28.01.2023, суд відхиляє, адже судом першої проаналізовано приведені позивачем доводи стосовно відмови виконувати, на його думку, злочинний наказ та обґрунтовано вказано, що у межах спірних правовідносин доведенню підлягає правомірність саме оскарженого позивачем наказу, тоді як наявність в діях командира складу кримінального правопорушення не є предметом доказування в цій справі.

Відтак, враховуючи доведеність того факту, що позивач з 28.01.2023 був відсутній в районі виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, ця обставина доведена, зокрема, висновком службового розслідування та не оспорюється позивачем, а в порушення Статуту позивач не отримав дозволу на залишення бойових позицій, без наказу командира самовільно залишив район виконання бойового завдання, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем наказу №580 (по стройовій частині) від 03.08.2023.

Стосовно виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди суд зазначає наступне.

Пунктом 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке застосовується з 01.06.2022.

Згідно з пунктом 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Пунктом 9.4 Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Згідно з пунктом 15 розділу І Порядку №260 від 07.06.2018 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Враховуючи, що приведені вище обставини, а також факт увільнення від займаної посади та призупинення військової служби, що визнано судом правомірним, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити виплату грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 за увесь час призупинення військової служби.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 без змін.

Постанова набирає законної сили з 25.02.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді Т.І. Ясенова