Справа № 303/9306/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 303/9306/24 пров. № А/857/1301/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2024 року у справі № 303/9306/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, інспектора Мукачівського РУП капітана поліції Чурбанова Володимира Володимировича про скасування постанови (головуючий суддя Мирошниченко Ю.М., м. Мукачево, Закарпатська область ),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, інспектора Мукачівського РУП капітана поліції Чурбанова Володимира Володимировича, в якому просила скасувати постанову серії ГБВ № 228059 від 11.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст.183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) за завідомо неправдивий виклик поліції, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Позивач вважала постанову неправомірною з огляду на те, що виклик поліції був здійсненний з метою припинення домашнього насильства з боку колишнього чоловіка, що виразилося в перешкоджанні доступу до джерела опалення квартири, температура в якій (+16 градусів) була несумісною з комфортним проживанням.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2024 року позов задоволено:

- скасовано постанову серії ГБВ №228059 від 11.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

- закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.183 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

- стягнуто з Головного управління національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Згідно з висновками суду першої інстанції - поведінка колишнього члена сім`ї позивача виразилась у перешкоджанні доступу до газового котла задля приведення температури в квартирі у відповідність із комфортними умовами проживання. Отже позбавлення можливості належного користування житлом давало позивачці підставу розцінювати таку поведінку як домашнє насильство. Суд першої інстанції вважав, що позивач здійснила виклик поліції, не бажаючи даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби, а тому склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП відсутній.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи скарги зводяться до того що 11.11.2024 року ОСОБА_1 викликала до її помешкання поліцію. Причиною виклику позивач вказала те, що чоловік вимикає газовии? котел, таким чином перешкоджає нормальному проживанню в квартирі, а відтак вчиняє щодо неі? домашнє насильство (психологічне).

Разом з тим, по приїзду працівниками поліції встановлено, що позивач, попри розірвання шлюбу, надалі проживає в одній квартирі зі своїм колишнім чоловіком та їх спільною дитиною. Працівниками поліціі? згадана ситуація була сприйнята як конфлікт між колишнім подружжям, які не можуть владнати своі? стосунки та налагодити подальше спільне життя в квартирі. Проведеним опитуванням свідків подіі?, зокрема - неповнолітнього сина позивача та її колишнього чоловіка жодних діи? щодо вчинення домашнього насильства, в тому числі психологічного, не виявлено, що також підтверджується відеозаписом з нагрудноі? камери поліцеи?ського.

Крім того скаржник зазначає, що при спілкуванні з мешканцями квартири, а саме позивачем, і?і? колишнім чоловіком та і?х спільною дитиною, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцеи?ського з?ясовано, що позивач до приі?зду працівників поліціі? на кухні відчиняла балконні двері, щоб знизити температуру в квартирі, тим самим провокувала виникнення конфліктної ситуації.

Таким чином, на переконання скаржника, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку щодо неправомірності оскарженої позивачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення телефонограми.

Відповідачів у справі про розгляд справи повідомлено шляхом направлення повістки-повідомлення до електронного кабінету користувача системи «Електронний суд»

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач у судове засідання не з?явилась, відповідачі участь повноважних представників у судовому засіданні не забезпечили, подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Постановою серії ГБВ № 228059 від 11.11.2024 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень за те, що вона 11.11.2024 року близько 13 години в АДРЕСА_1 здійснила виклик поліції на 102 та повідомила, що чоловік виключає газовий котел. По приїзду поліції з`ясовано, що твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності, а тому працівники поліції дійшли висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Не погодившись із згаданою вище постановою позивач звернулася в суд з позовом.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 183 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення, яка полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає жодної необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто в даному випадку для висновку про наявність в діях особи ознак правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, необхідним є встановлення факту наявності в таких діях умислу позивача щодо свідомого неправдивого (безпідставного) виклику поліції.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи встановив, що оскаржувана постанова не містить покликання на докази, на підставі яких позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, у ній не зазначено доказів на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення, а також факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.

Поряд з цим постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17.

Водночас, навіть у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

Як підтверджується матеріалами справи позивач та її колишній чоловік, після розірвання шлюбу, продовжують проживати в одній квартирі, мають неприязні стосунки. 11.11.2024 між ними виникло чергове непорозуміння, яке полягало в тому, що, на думку позивача, її колишній чоловік перешкоджав їй у користуванні котлом опалювання в холодну пору. Таким чином, позивач вважала, що стосовно неї її колишній чоловік вчиняє домашнє насильство.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру

Тож, поведінка колишнього члена сім`ї позивачки, що виразилась у перешкоджанні доступу до газового котла задля приведення температури в квартирі у відповідність із комфортними умовами проживання, а отже позбавленні можливості належного користування житлом, давали позивачці підстави розцінювати таку поведінку як домашнє насильство.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно з матеріалів справи, під час розгляду спору в суді першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Закарпатській області не надало жодного доказу на підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення. Сама по собі постанова таким доказом бути не може.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного вище апеляційний суд резюмує, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач викликала поліцію, свідомо знаючи, що у такому виклику немає необхідності. Відповідачем же, у свою чергу, не було обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами наявність у діях позивача за обставин, що склалися, прямого умислу на завідомо неправдивий виклик поліції.

Тобто в цьому випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, за яке позивача притягнуто до відповідальності спірною постановою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріали справи не містять докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, а також не містять докази наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме: прямого умислу особи на здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №524/832/17.

За наведених обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2024 року у справі № 303/9306/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний