Справа № 280/11783/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 лютого 2025 року Справа № 280/11783/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник Мар`єнко Вікторія Юріївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 № 353 від 07.12.2024 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 30 (тридцять) повних календарних місяців;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) внести відповідні зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2024 № 353 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 8 (вісім) повних календарних років;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 8 (вісім) повних календарних років, з урахуванням виплачених сум;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, (п`ять тисяч гривень).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проходив службу на посаді командира 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно із витягом з наказу № 353 від 07.12.2024 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу). Вислуга років станом на 07.12.2024 становить: календарна - 08 років 03 місяці 23 днів, пільгова - 02 роки 04 місяці 04 днів, загальна -10 років 07 місяців 27 днів. Наказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 30 (тридцять) повних календарних місяців. З наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 353 від 07.12.2024 відповідача в частині нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби позивач не згоден, вважає його протиправним у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) .

30 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача та залучено ІНФОРМАЦІЯ_4 , як співвідповідача у адміністративній справі № 280/11783/24

08 січня 2025 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву. Відповідач не згоден з позовними вимогами в повному обсязі. Позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 16.05.2022 по 07.12.2024 як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України № 758/2022 від 07.11.2022. Таким чином, на позивача розповсюджується пункт 4 розділу XXXII зазначеного Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Отже, одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотка місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби йому була виплачена, у відповідності до пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460. Згідно військово-облікового документа позивача він проходив військову службу з 2013 року по 2018 рік у військової частині НОМЕР_6 , та з 2021 року по 2022 рік у ТУ Служби судової охорони у Запорізької області. Зазначені військові формування відносяться до підпорядкованості Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, вказана служба була службою за контрактом, оскільки в 2013 році в Україні не проводилась мобілізація. Відповідач не володіє інформацією щодо виконання вимог чинного законодавства здійснити повний розрахунок з особою, у разі звільнення неї з військової служби, але враховуючи презумпцію правомірності дій державного органу (тобто у Відповідача не має підстав вважати, що вимоги законодавства не були виконані державними органами) та за відсутності у позивача доказів, щодо не виплати йому відповідних грошових коштів під час звільнення вищевказаними суб`єктами, відповідач вважає, що вказаний період служби позивача (крім 2022 -2024 роки) не може бути врахований при розгляді даного спору. Позивач до 2022 року проходив військову службу за контрактом, а з 2022 року за призовом на військову службу під час мобілізації. Це різні види військової служби, при чому виплата одноразової грошової допомоги під час воєнного стану (за призовом під час мобілізації) врегульовується окремими вищезазначеними нормами права, яких повністю дотримався відповідач. Щодо попередніх періодів служби позивача, відповідач не несе відповідальності за можливі невиплати позивачу належних при звільненні з військової служби грошових коштів, тим більше, що зазначені виплати врегульовані іншими правовими нормами. Відповідач наголошує на тому, що співмірність витрат на правничу допомогу не доведена належними доказами, відсутні підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та задоволенні позовних вимог у частині стягнення таких витрат з відповідача. Представник відповідача наголошує на відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 21.01.2025 відкладено судове засідання на 11.02.2025.

В судовому засіданні 11.02.2025 оголошено перерву 20.02.2025.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2025 задоволено заяву представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження та вирішено розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів, без здійснення запису судового засідання технічними засобами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 своїм правом на надання відзиву не скористався. Станом на час розгляду справи від відповідача 2 не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 16.05.2022 мобілізований до Збройних Сил України та з 16.05.2022 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2024 № 353 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальника групи зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від «04» грудня 2024 року № 46-РС відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу), вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 07.12.2024 виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на 07.12.2024 становить: календарна - 08 років 03 місяці 23 днів, пільгова - 02 роки 04 місяці 04 днів, загальна -10 років 07 місяців 27 днів.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 30 (тридцять) повних календарних місяців.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII визначаються підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.

Водночас, згідно з абзацом 24 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XI військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що положення Закону №2011-XI не передбачають можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

Проаналізувавши вищезазначені положення, суд дійшов висновку, що стаття 15 Закону №2011-XII містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації, а саме: особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією; обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку із мобілізацією; при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час.

При цьому, абзац 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII має бланкетну норму, яка відсилає до нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, якому делеговано повноваження щодо визначення умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

На виконання вказаної вище правової норми, постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок № 460).

Відповідно до п. п. 1, 2 Порядку № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указами Президента України дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та триває до теперішнього часу.

Відтак, починаючи з 24.02.2022 та дотепер в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є особливим періодом.

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі Порядок № 393).

Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, здійснюється відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. (п. 10 Порядку № 393).

Пунктом 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу.

Спірне питання в цьому аспекті справи зводиться до належного порядку обчислення розміру одноразового допомоги у разі звільнення з військової служби для позивача.

Позивач посилався на загальну норму права абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII (50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби), в той час як відповідач виплату здійснював згідно п. 4 розділу XXXII Порядку №260 та Порядку №460.

Суд визнає такі дії відповідача обґрунтованими, оскільки положення ч. 2 Закону №2011-XII містять окрім загального правила, на яке посилався позивач і яке стосується військовослужбовців як таких, також спеціальне правило одноразова грошова допомога при звільненні для військовослужбовців, які були мобілізовані (тобто саме для тієї категорії осіб, до якої належить позивач), здійснюється в порядку та за умовами, які визначає Кабінет Міністрів України.

Таким чином, норма вищого нормативно-правового акту (Закону №2011-XII уповноважує уряд визначати умови та порядок здійснення спірної виплати, що наявне у п. 4 розділу XXXII Порядку №260 та Порядку №460.

Як наслідок, суд констатує, що відповідач керувався належною нормою права та обґрунтовано визначав позивачу розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби саме згідно положень законодавства, які врегульовують звільнення з військової служби мобілізований військовослужбовців. При цьому суд констатує що підстав обчислювати розмір такої допомоги у спосіб, на якому наполягав позивач, відповідач не мав, а тому обґрунтовано не діяв відповідним чином.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 за призовом під час мобілізації у період з 16.05.2022 по 07.12.2024, тобто в особливий період, і під час звільнення з військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних місяців служби (з урахуванням вислуги у Збройних Силах України 02 роки 04 місяців 04 дні).

З 2013 року по 03.04.2018 позивач проходив військову службу у Національній гвардії України (УЦТрК, НОМЕР_7 ) за контрактом та був звільнений наказом від 03.04.2018 № 69 у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

З 2021 року по 27.04.2022 позивач проходив службу у ТУ Служби судової охорони у Запорізької області. Наказом від 27.04.2022 № 161 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби за власним бажанням. Згідно наведеного наказу стажу служби у Службі судової охорони для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не має.

Згідно витягів з наказів Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 03.04.2018 № 69, від 30.05.2018 № 110, Територіального управління Служби судової охорони у Запорізької області від 27.04.2022 № 161 о/с на час звільнення зі служби у вказаних установах ОСОБА_1 не набув права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Таким чином, оскільки позивач є таким, що не набув право на отримання спірної грошової допомоги при первісному проходженні служби, він набув право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби з урахуванням періоду попередньої військової служби (8 років та 3 міс всього 99 місяців), але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи обставини справи, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 внести зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2024 № 353 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 99 повних календарних місяців служби (з урахуванням вислуги у Збройних Силах України 08 років 03 місяці 23 дні) та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 99 повних календарних місяців служби (з урахуванням вислуги у Збройних Силах України 08 років 03 місяці 23 дні), з урахуванням виплачених сум.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги від 16.12.2024 № 116/24, акту приймання-передачі виконаних робіт від 16.12.2024 на суму 5 000 грн., розрахунок витрат на правову допомогу до договору та квитанція № 1 від 16.12.2024 на суму 5 000,00 грн.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (постанова Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 922/1583/23).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (див. постанову Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 529/201/20).

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, обсяг наданих послуг та задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник Мар`єнко Вікторія Юріївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 № 353 від 07.12.2024 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 30 (тридцять) повних календарних місяців.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2024 № 353 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 99 повних календарних місяців служби (з урахуванням вислуги у Збройних Силах України 08 років 03 місяці 23 дні).

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 99 повних календарних місяців служби (з урахуванням вислуги у Збройних Силах України 08 років 03 місяці 23 дні), з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз