Справа № 560/11828/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11828/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

26 лютого 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу станом на момент звернення (07.05.2024 року), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб із інвалідністю II групи як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу станом на момент звернення (07.05.2024 року), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб із інвалідністю II групи як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапортів ОСОБА_1 від 07.05.2024 та від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 07.05.2024 та від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивачем подано рапорт від 07.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Рапорт зареєстрований військовою частиною 27.05.2024 року за вх. №17606, що підтверджується відміткою на копії рапорту та журналом реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 листом №5699 від 10.07.2024 на звернення представника позивача повідомила, що з 18.05.2024 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року №3633-IX було внесено зміни у статтю 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Станом на момент розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначена підстава для звільнення з військової служби втратила чинність.

У зв`язку з зазначеним за результатами розгляду прийнято рішення залишити даний рапорт без реалізації.

Окрім рапорту позивача, зареєстрованого 27.05.2024 (вх.№17606), військовою частиною НОМЕР_1 26.08.2024 (вх.№24020) було отримано рапорт позивача від 26.07.2024, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Вказаний рапорт було розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 та у зв`язку із тим, що рапорт було подано позивачем не по команді, тобто з порушенням вимог пункту 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, його було залишено без реалізації.

Вважаючи, що відповідач протиправно не розглянув його рапорт про звільнення та не погодив відповідне звільнення, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції станом на 04.05.2024, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

18.05.2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-IX.

У зв`язку із внесеними змінами положеннями пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у новій редакції чинній з 18.05.2024, визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинній з 18.05.2024) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якими визначено підстави звільнення з військової служби, змінились та законодавцем шляхом внесення змін до нормативно-правового акту встановлено, що для звільнення з військової служби військовослужбовець має довести необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Як зазначено вище, позивачем подано відповідачу рапорт від 07.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб із інвалідністю II групи.

Разом із тим, за вказаним рапортом позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ будь-якого рішення (наказу про звільнення зі служби; рішення про відмову у звільненні з військової служби чи письмової відповіді по суті рапорту) військовою частиною НОМЕР_1 не приймалося, таких доказів на вимогу суду відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача від 07.05.2024 про звільнення з військової служби та відповідного рішення за результатами розгляду вказаного вище рапорту позивача відповідачем не було прийнято, тоді як позивачем такий рапорт було направлено на адресу відповідача у встановленому законодавством порядку.

В свою чергу, відповідачем не було наведено жодних підстав та не надано належних, достатніх та допустимих доказів правомірності його бездіяльності в частині не розгляду рапорту позивача від 07.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ з урахуванням встановлених вище судом обставин та аналізу чинного наведеного законодавства.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, що 26.08.2024 позивач знову подав відповідачу рапорт від 26.07.2024 про звільнення його з військової служби, - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, однак, у зв`язку із тим, що рапорт було подано позивачем не по команді, його також було залишено без реалізації.

Суд зазначає, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

При цьому, наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Також слід зазначити, що резолюція (позитивна чи негативна) вчинена на рапорті позивача про звільнення з військової служби, не є розглядом рапорту військовослужбовця по суті у порядку та у спосіб, встановлений законодавством, зокрема, і Інструкцією з діловодства у Збройних Сила України, та не звільняє командира військової частини, як посадову особу суб`єкта владних повноважень, від обов`язку прийняття відповідного рішення за аналогією права (наказу, письмової відповіді на рапорт), що є грубим порушенням вимог вищенаведеної Інструкції, Положення №1153/2008 та наведеного вище Статуту.

Крім того, відповідачем не роз`яснено позивачу алгоритму подання рапорту, причини не надання позивачу команди на подання рапорту про звільнення, не зазначено ім`я командира (начальника) якої військової частини чи на ім`я якої посадової особи необхідно подати відповідний рапорт для вирішення питання щодо звільнення з військової служби.

До того ж, військова частина НОМЕР_1 , відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби, з підстави "подання рапорту не по команді", не з`ясувала всіх обставин, які спонукали позивача для складення такого рапорту.

Водночас, суд зазначає, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Відтак, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті рапортів ОСОБА_1 від 07.05.2024 та від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача розглянути рапорти ОСОБА_1 від 07.05.2024 та від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.