Справа № 940/32/25
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

26.02.2025 Провадження по справі № 2-а/940/4/25
Справа № 940/32/25

РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3693783 від 20.12.2024, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн, та стягнути понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 20.12.2024 поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Сапальовим Т.Л. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3693783 від 20.12.2024,про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 3400,00 гривень, з якої вбачається, що 20.12.2024 о 01 год 26 хв. в м.Тетієві по вул. Робітнича водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та не пред`явив його на законну вимогу працівників поліції, чим порушив п. 2.1 а ПДР України.

Позивач зазначив, що інкримінованого йому адміністративного правопорушення не вчиняв, транспортним засобом не керував, знаходився на передньому пасажирському сидінні, відтак, не був водієм та не мав обов`язків водія, визначених ПДР України. За кермом зазначеного автомобіля знаходився ОСОБА_2 , в користуванні якого і перебуває цей транспортний засіб.

З огляду на зазначене, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.01.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції просить відмовити позивачу у позові у повному обсязі, оскільки вважає викладені твердження позивача хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що в графі номер 7 оскаржуваної постанови «до постанови додаються», поліцейським було вказано відео з боді камери Motorola VB 400 476766, 476741, яка використовувалась поліцейським у відповідності до вимог наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки».

Згідно із зазначених матеріалів відеофіксації встановлено, що 20 грудня 2024 року о 00 год 13 хв. у м. Тетіїв по вул. Робітнича було помічено рух транспортного засобу ВАЗ 21103, номерний знак НОМЕР_2 , водій якого не виконував вимогу про зупинку, наздогнавши вищевказаний транспортний засіб, поліцейський став свідком того, як з водійського місця вибігла особа та почала слідувати у невідомому напрямку, після чого поліцейський швидко направився за втікачем не випускаючи останнього з поля зору.

О 00 год 15 хв. 58 с. неподалік авто, особа, що вибігла з-за керма транспортного засобу, думаючи, що їй вдалося зникнути з поля зору поліції, спілкуючись з кимось по телефону заявляла про те, як їй вдалося втекти та перескочити через паркан. Після чого останній виявив присутність поліцейських за спиною та різко почав стверджувати, що нікуди не втікав, не є водієм транспортного засобу та пішки направляється додому.

Встановивши особу, з яким велася розмова, ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

О 00 год 18 хв., прослідувавши назад разом з поліцейськими до транспортного засобу ВАЗ, з якого вибіг ОСОБА_1 , біля автомобіля було виявлено присутність інших двох осіб, які стверджували, що тільки вийшли з хати та до транспортного засобу не мають ніякого відношення, однак особа водія не була їм чужою, тому по причині зацікавленості підійшли до автомобіля дізнатися обставини справи.

О 00 год 16 хв. під час розмови, з`ясовуючи причину перебування ОСОБА_1 під час дії комендантської години у громадському місці, останній стверджував, що пішки направляється від товариша, з яким вживав алкогольні напої.

Під час розмови з поліцейськими, ОСОБА_1 заявляв, що твердження поліцейських хибні та дані про те, що він втікав у них відсутні, однак даний факт знаходить своє підтвердження на 00 год 14 хв. відеозапису з бодікамери поліцейського.

О 00 год 20-21 хв., будучи впевненим у тому, що нагрудна камера поліцейського вимкнена, позивач різко змінив свої попередні покази та вже стверджував, що не йшов додому, а їхав після застілля з друзями та на запитання від поліцейського чому почав втікати - відповів, що вже комендантська година та він у стані алкогольного сп`яніння.

О 00 год 36 хв. 31 сек. запису, свідчення позивача знову змінюються та останній став стверджувати, що за кермом транспортного засобу ВАЗ, перебував його товариш ОСОБА_3 та покликав його до себе для того, щоб товариш підтвердив слова позивача та свою присутність за кермом. Підійшовши до поліцейського, товариш позивача ОСОБА_3 не став заперечувати факт керування, однак при адекватній розмові тет-а-тет з поліцейським, особа ОСОБА_3 спростував заяви позивача та зазначив, що сам за кермом не знаходився та автомобілем ВАЗ не керував та змушений брехати патрульним з метою вигородження особи ОСОБА_1 та уникнення ним адміністративної відповідальності.

О 01 год 37 хв. на пропозицію поліцейського позивачу, зачекати біля своїх друзів, доки йде підготовка до складання адміністративних матеріалів, останній знову змінив свої покази та став стверджувати, що перший раз бачить осіб, яких раніше називав своїми друзями.

О 01 год 44 хв. було оголошено про початок розгляду справи, та згідно чинного законодавства, зачитано права Позивачу передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, які були йому зрозумілі та на що останній продовжував зазначати, що не є водієм та винесено оскаржувану постанову.

Отже, зважаючи на викладене, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною (а. с. 29-39).

05.02.2025 представник позивача адвокат Неживок І.В. надав до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи, що відповідач надавши до суду з відзивом оптичний диск, не надав даного диску позивачу, тому суд не має права брати до уваги даний доказ. Водночас зазначив, що попри ненадання відеозапису позивачу, він мав можливість ознайомитись з ним в межах іншої справи. Також, представник позивача вказує, що долучений до справи відеозапис події не доказує вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, жоден з працівників поліції не бачив водія, що беззаперечно підтверджується відеозаписом, а саме розмовою між поліцейськими, тому твердження, що це був ОСОБА_1 є лише припущенням та не ґрунтується на досліджених доказах (а. с. 40-45).

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 20.12.2024 поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Сапальовим Т.Л. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3693783 від 20.12.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 3400,00 гривень, з якої вбачається, що 20.12.2024 о 01 год 26 хв. в м. Тетієві по вул. Робітнича водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та не пред`явив його на законну вимогу працівників поліції, чим порушив п. 2.1.а ПДР України.

Згідно з довідкою щодо наявності посвідчення водія, виданою 24.01.2025 старшим інспектором відділення адміністративної практики батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції у Київській області ДПП А.Садовою, відповідно до інформації наявних баз даних відомості стосовно отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами, відсутні.

Не погоджуючись з прийнятою суб`єктом владних повноважень постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, із доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не визнає факт керування транспортним засобом та стверджує, що перебував у зазначеному автомобілі на передньому пасажирському сидінні, а транспортним засобом керував ОСОБА_4 .

Однак, такі твердження позивача носять суперечливий та непослідовний характер і спростовуються наданими відповідачем відеозаписами фіксації вчинення правопорушення, які суд вважає об`єктивними доказами.

Судом оглянуті надані відеозаписи, з яких вбачається, що 20.12.2024 о 00 год 13 хв. по місту Тетіїв рухався автомобіль, який не реагував на сигнали зупинки поліцейських. Після слідування екіпажу поліції за транспортним засобом водію вдалося відірватися від екіпажу поліції на незначну відстань. Далі, наздогнавши автомобіль, який вже стояв, працівниками поліції було встановлено відсутність у ньому водія та інших осіб. У подальшому, неподалік автомобіля, працівниками поліції виявлено ОСОБА_1 , який різко почав стверджувати, що нікуди не втікав, не є водієм транспортного засобу та пішки направляється додому від товариша, з яким вживав алкогольні напої. Потім, прослідувавши назад разом з ОСОБА_1 до транспортного засобу ВАЗ, працівниками поліції біля автомобіля було виявлено присутність двох інших осіб, які стверджували, що щойно вийшли з хати та до транспортного засобу не мають ніякого відношення.

Згодом, під час розмови з поліцейськими, ОСОБА_1 змінив свої попередні пояснення та зазначив, що друг забрав його на цьому автомобілі, а почав тікати, оскільки вже була комендантська година та він в стані алкогольного сп`яніння. Далі, ОСОБА_1 почав стверджувати, що за кермом транспортного засобу ВАЗ перебував його товариш ОСОБА_3 та покликав його до себе для того, щоб товариш підтвердив слова позивача та свою присутність за кермом. Підійшовши до поліцейського, товариш позивача ОСОБА_3 спочатку не став заперечувати факт керування, однак у ході подальшого спілкування зазначив, що особисто він за кермом не знаходився та змушений брехати патрульним з метою вигородження ОСОБА_1 для уникнення адміністративної відповідальності. Надалі, на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 зачекати біля своїх друзів, доки йде підготовка до складання адміністративних матеріалів, останній знову змінив свої пояснення та став стверджувати, що товариша Вову перший раз бачить.

Оцінюючи події, зафіксовані на відеозаписах з портативних реєстраторів, суд зазначає, що відеозаписами зафіксовано поведінку ОСОБА_1 , яка не відповідає його версії подій та свідчить про непослідовність та суперечливість його позиції.

Так, на відеозаписі (00 год 16 хв) зафіксовано, як ОСОБА_1 почав стверджувати про свою непричетність до керування транспортним засобом ще до того моменту, як працівники поліції встигли озвучити навіть причину свого звернення до нього, що свідчить про свідомий характер дій останнього, спрямований на уникнення відповідальності. Надалі (00 год. 16 хв. до 00 год. 17 хв.) ОСОБА_1 стверджував про те, що взагалі не знаходився в автомобілі, йшов додому від друзів, хоча в подальшому визнав факт перебування в автомобілі, однак стверджував, що не керував цим транспортним засобом (00 год 20 хв. до 00 год 24 хв.).

Також, на відеозаписі (00 год 37 хв. до 00 год 38 хв.) зафіксовано, як ОСОБА_1 звертався до «друга Вови» з проханням: «можна казать, що я не був за кермом».

На переконання суду, цією фразою ОСОБА_1 фактично визнав факт керування транспортним засобом. Відтак, версія подій ОСОБА_1 початково є суперечливою та нещирою, що дає суду підстави сприймати її критично.

Зазначеними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки надають можливість детально відновити послідовність подій та встановити ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення, повно та об`єктивно дослідити обставини, які безпосередньо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом.

Отже, наведеними вище відеозаписами, які оглянуті судом, спростовуються посилання позивача на той факт, що він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Ці відеозаписи, як докази, суд бере до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в порядку встановленому законом.

Інші доводи, зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві, суд вважає його позицією захисту з метою уникнення відповідальності.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що 20.12.2024 саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та не пред`явив його на законну вимогу працівників поліції, чим порушив п. 2.1 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3693783 від 20.12.2024, винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, тому понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Зрештою, Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 7, 9, 126, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В.МАНДЗЮК