Справа № 420/16535/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 27.05.2024 року) до Військової частини НОМЕР_1 , у якій представник позивача, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 28.06.2024 року, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (травми, пов`язаної із захистом Батьківщини) за період з 06.02.2023 по 06.08.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплати ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Ощадбанк» (МФО 328845 код отримувача ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (травми, пов`язаної із захистом Батьківщини) за період з 06.02.2023 по 06.08.2023.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ст.262 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і брав безпосередню участь у бойових діях на території Херсонської та Миколаївської областей. 29.05.2022 ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму та у зв`язку з пораненням перебував на стаціонарному лікуванні. 14.09.2022 поблизу населеного пункту Білогорівка Херсонської області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, внаслідок ворожого танкового обстрілу сержант за мобілізацією ОСОБА_1 вдруге отримав бойове травмування, та перебував на стаціонарному лікуванні. На підставі висновку військо-лікарської комісії про непридатність ОСОБА_1 до військової служби 11.08.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 видав: 1) наказ (по особовому складу) №129-РС про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «б» пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) наказ (по стройовій частині) № 207 про виключення із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, виплату премії в розмірі 573 % та надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 87,8 % з 01.08.2023 по 11.08.2023, грошову компенсацію за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних місяців служби. 21.11.2023 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 503693 від 21.11.2023. Представник позивача звертався до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив невідкладно здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за весь період перебування сержанта за мобілізацією ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 29.05.2022 по 22.06.2022, 14.09.2022, з 16.09.2022 по 08.10.2022, з 02.03.2022 по 01.08.2023, про що повідомити з наданням підтверджуючих документів, проте відповіді не отримав.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2022 №50, п озивач був зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2023 №207 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач із даним наказом погодився та, станом на теперішній час, відомості щодо його оскарження відсутні. Відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці: 1) беруть безпосередню участь у бойових діях; 2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. При цьому, наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально. Тобто, за відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн. не виникає. Згідно витягу з розрахунково-платіжних відомостей на виплату додаткової винагороди позивачеві нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн за період з 14.09.2022 по 08.10.2022 р.р. На підставі витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачеві, який перебував у розпорядженні (тривале лікування у зв`язку з пораненням або хворобою), було нараховано і здійснено згідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сип України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та пункту 1-1 абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 р. належні виплати за період з 29.05.2022 по 22.06.2022, 14.09.2022, з 16.09.2022 по 08.10.2022, з 29.03.2023 по 01.08.2023. На думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать як спеціальним так і загальним нормативно-правовим актам. На момент здійснення позивачеві виплати додаткової винагороди, за період з 29.05.2022 р. по 01.08.2023 р., командування Військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства і тому дії командування Військової частини НОМЕР_1 є правомірними.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що у період з 06.02.2023р. по 27.03.2023р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 та від 29.03.2023 № 90; 28.06.2024 4 - у період з 29.03.2023 по 06.08.2023 позивач перебував у КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2023 № 90 та від 08.08.2023 № 204.

Позивачем акцентовано увагу на тому, що приписи пункту 1-1 абзацу 6 Постанови № 168 не застосовуються до періоду часу перебування військовослужбовця у відпустці та на лікуванні, що прямо випливає з тексту самого пункту 1-1 абзацу 6 Постанови №168

Окрім того, згідно з приписами абзацу двадцять першого пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці виключається із загального періоду перебування в розпорядженні. Отже, застосуванню підлягають приписи пункту 1-2 Постанови № 168, які чітко визначають, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. У свою чергу приписами пунктів 9 - 12 розділу XXXIV Порядку № 260 установлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 02.03.2022 (згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2022 №50) по 11.08.2023 (згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2023 №207).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2022 №50, позивач був зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2023 №207 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №139 від 30.05.2022 сержант ОСОБА_1 вибув 29.05.2022 на стаціонарне лікування до Березнегуватого ЛСБП (ВМГ61 госпіталь).

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №164 від 23.06.2022 сержант ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) діб з 21 червня по 20 липня 2022 року.

Згідно витягу з розрахунково-платіжних відомостей на виплату додаткової винагороди позивачеві нараховано та виплачено в травні за 15 днів 14 516,13 (додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн) і за 16 днів (додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн) 85 483,87 за період з 29.05.2022 по 22.06.2022 р.р.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 15.09.2022 сержант ОСОБА_1 вибув до Березнегуватого ЛСБП (ВМГ61 госпіталь) у зв`язку з пораненням.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №275 від 10.10.2022 сержант ОСОБА_1 прибув з КНПКРР «Кропивницької центральної районної лікарні» і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно витягу з розрахунково-платіжних відомостей на виплату додаткової винагороди Позивачеві нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн за період з 14.09.2022 по 08.10.2022 р.р.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №275 від 10.10.2022 сержант ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) діб з 3 по 11 жовтня 2022 року.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №303 від 05.11.2022 сержант ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці за станом здоров`я, вибув до «Білгород-Дністровської ЦРЛ» 04 листопада 2022 року.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №332 від 03.12.2022 сержант ОСОБА_1 прибув з «Білгород-Дністровської ЦРЛ» і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №361 від 30.12.2022 сержант ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці за станом здоров`я з 02 грудня по 31 грудня 2022 року, вибув до «Білгород-Дністровської ЦРЛ» на стаціонарне лікування.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №8 від 07.01.2023 сержант ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) діб з 06 січня по 04 лютого 2023 року.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №35 від 04.02.2023 сержант ОСОБА_1 прибув з відпустки за станом здоров`я і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №37 від 06.02.2023 сержант ОСОБА_1 вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м.Одеса) на проходження ВЛК.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 29.03.2023 сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні (тривале лікування у зв`язку з пораненням або хворобою) прибув і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 29.03.2023 сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні (тривале лікування у зв`язку з пораненням або хворобою) вибув на стаціонарне лікування до ООПЛ.

Згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №204 від 08.08.2023 сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні (тривале лікування у зв`язку з пораненням або хворобою) прибув з КНП «Одеська психіатрична лікарня №2» і приступив до виконання службових обов`язків.

Позивач, вважаючи протиправним ненарахування та невиплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (травми, пов`язаної із захистом Батьківщини) за період з 06.02.2023 по 06.08.2023 р., звернувся до суду з цим позовом.

Судом встановлено, що у спірний період, з 06.02.2023 року по 27.03.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 та від 29.03.2023 № 90; у період з 29.03.2023 по 06.08.2023 позивач перебував у КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2023 № 90 та від 08.08.2023 № 204 року.

Позивач в досудовому порядку вимагав у відповідача нарахувати йому збільшену додаткову винагороду до 100000грн., проте отримав відмову у цьому, після чого подав позов до адміністративного суду

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), відповідно до п. 2 якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Згідно із довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 19.01.2023 за вих. № 117, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 (додаток № 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України), поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Ознак кримінальних, адміністративних правопорушень або дій у стані алкогольного сп`яніння, а також навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не встановлено. Під час отримання травмування сержант ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом).

11.08.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади за станом здоров`я за висновком військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2023 № 207).

З аналізу пунктів 1, 1-2 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Письмовими доказами, які підтверджують факт поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини є: довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 08.08.2023 № 1618; довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.01.2023 за вих. № 117, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 ; свідоцтво про хворобу № 200 від 01.08.2023 військово-лікарської комісії психіатричного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Письмовими доказами, які підтверджують факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії є: довідка військово-лікарської комісії від 28.02.2022 № 469; медична характеристика від 05.02.2023, видана військовою частиною НОМЕР_1 ; коротка виписки з історії хвороби № 924/23 від 03.08.2023; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37, від 29.03.2023 № 90, від 29.03.2023 № 90 та від 08.08.2023 № 204.

Таким чином, суд робить висновок, що за встановлених обставин та наявного правового регулювання позивач має право на отримання збільшеного розміру щомісячної додаткової винагороди. При цьому, суд наголошує, що розмір такої винагороди не є фіксованим та визначений у відсотковому показнику до 100 000 грн. Тобто, у даному випадку розмір винагороди фактично залежить від часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці через отримане поранення при захисті Батьківщини.

Водночас, суд при вирішенні цієї справи зважає на те, що відповідачем не оспорюється факт отримання позивачем поранення при захисті Батьківщини та проходження у зв`язку із цим лікування та перебування у відпустці.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує особисті обставини позивача та загальний правовий контекст нормативно-правового акту, на якому ґрунтуються позовні вимоги, а також спрямованість вимог позивача на відновлення принципу справедливості.

Суд звертає увагу, що позбавлений компетенції втручатися у повноваження відповідача та зазначати у резолютивній частині рішення суми недоотриманих коштів за спірний період.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню (у межах заявлених позовних вимог).

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище підстав суд відхиляє аргументи відповідача проти позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (травми, пов`язаної із захистом Батьківщини) за період з 06.02.2023 року по 06.08.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (травми, пов`язаної із захистом Батьківщини) за період з 06.02.2023 року по 06.08.2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя М.М. Аракелян