Справа № 300/3040/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3040/24 пров. № А/857/23669/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Курильця А.Р., Пліша М.А.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 300/3040/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Тимощуком О.Л. в м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить:

- визнати протиправним рішення від 08.11.2023 № 22 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 15.11.2023 про припинення виплати пенсії за віком та вимоги про повернення виплачених коштів протягом 4 місяців;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 03.07.2023.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Херсонській області) до участі у справі № 300/3040/24 в якості співвідповідача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 08.11.2023 № 22 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладені у листі від 15.11.2023 № 0900-0402-8/57581 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 8 236 (вісім тисяч двісті тридцять шість) гривень 97 копійок за період з 03.07.2023 по 31.10.2023.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області продовжити з 01.11.2023 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 03.07.2023 і первинного рішення про призначення пенсії за віком, прийнятого на підставі такої заяви.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ГУ ПФУ в Херсонській області прийняло рішення № 22 про призначення пенсії з 03.07.2023. В ході перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 виявлено, що до страхового стажу помилково було враховано згідно трудової книжки колгоспника та архівної довідки період роботи в колгоспі з 1975 року по 10.02.1992 та в селянській спілці з 11.02.1992 по 21.08.2002, оскільки ім`я « ОСОБА_2 », вказане у вищезазначених документах, не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 ». Натомість, стаж зараховано відповідно до даних спеціалізованого персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб з 01.05.2000. Крім цього, заявник згідно обумовлених документів не працював протягом 1997-1999 років. У зв`язку з цим, 08.11.2023 відповідачем 2 прийнято рішення № 22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач та відповідач 2 не лися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що записи у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974, належній ОСОБА_4 , 1961 року народження, свідчать що позивач в 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роках здійснював трудову діяльність у колгоспі імені Калініна (пізніше - Колгосп «Колос», спілка селян «Олієво-Королівська», ЗАТ «Олієво-Королівська», агрофірма «Олієво-Королівська», СВК «Колос»).

Такі періоди роботи також підтверджені архівною довідкою від 21.12.2020 № М-112/01-15, виданою архівним відділом Городенківської районної державної адміністрації, в якій зазначено, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) «Колос» є записи про те, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 - так у документах в 1973-1979, 1981-1994 роках) ОСОБА_6 1961 року народження працював у колишньому колгоспі імені Калініна (з 1991 року - Колгосп «Колос», з 1992 року - спілка селян «Олієво-Королівська», з 1996 року - ЗАТ «Олієво-Королівська», з 1998 року - агрофірма «Олієво-Королівська», з 2000 року - СВК «Колос») Городенківського району Івано-Франківської області та зазначено його трудовий стаж за 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роки, кількість відпрацьованих людино-днів та встановленим мінімумом людино-днів.

ОСОБА_1 на підставі заяви від 03.07.2023 призначено пенсію за віком.

У подальшому, ГУ ПФУ в Херсонській області прийняло рішення від 08.11.2023 № 22 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Відповідно до змісту зазначеного рішення, відповідач 2 вказав на відсутність у позивача необхідного страхового стажу - 28 років для призначення пенсії за віком. За результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки від 09.02.1974 № 1243, оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я « ОСОБА_2 », яке не відповідає імені « ОСОБА_3 » згідно паспорта позивача, дата народження в документі дописана та не завірена належним чином, згідно вимог законодавства, чим порушено вимоги пункту 5 Порядку № 310. Крім того зазначено, що за періоди роботи в колгоспі «Калініна» з 1973 по 1996, з 2000 по 2002, заповнена інформація про відпрацьований (встановлений) мінімум трудової участі в громадському товаристві не відповідає вимогам пунктом 6 Порядку № 310, а саме, не всі записи та не у всіх розділах в трудовій книжці, за час роботи в колгоспі засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу № 7 про звільнення, в трудовій книжці відсутня інформація про періоди роботи з 1997 по 1999 (попередній запис - 1999 рік, далі зазначено «не працює», потім 2000 рік). Також зазначено, що для підтвердження зазначеного періоду роботи в колгоспі «Калініна» позивач надав архівну довідку від 21.12.2020 № М-112/01-15, видану Городенківською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області, в якій зазначено, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) «Колос» є записи про те, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 так у документах в 1973-1979, 1981-1994 роках) ОСОБА_6 1961 року народження працював у колишньому колгоспі імені Калініна Городенківського району Івано-Франківської області в 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роки з зазначенням кількості відпрацьованих людино-днів та встановленим мінімумом людино-днів. Проте, у такій довідці встановлена невідповідність імені «Ілько» в 1973-1979, 1981-1994 роках, даним, що наявні в паспорті заявника - імені « ОСОБА_3 », отже відсутні підстави для обчислення стажу за наданою архівною довідкою. Рекомендовано встановити приналежність документів в судовому порядку. Також вказано, що за результатами звірки записів трудової книжки від 09.02.1974 № 1243 встановлено розбіжність з відомостями персоніфікованого обліку по Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Колос» за період роботи з 2000 по 2003, а саме - дата звільнення згідно запису трудової книжки 21.08.2002. За 2002 відсутня інформація про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 07 років 09 місяців 14 днів.

Листом від 15.11.2023 № 0900-0402-8/57581 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача, що при первинному призначенні йому пенсії помилково було враховано до страхового стажу згідно трудової книжки колгоспника та архівної довідки від 21.12.2020 № М-112/01-15 період роботи в колгоспі з 1975 по 10.02.1992 та в селянській спілці з 11.02.1992 по 21.08.2002, через розбіжність у написання імені. Повідомлено, що після приведення стажу у відповідність право на пенсію відсутнє, а переплата пенсії за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 становить 8236,97 грн, для добровільного повернення якої надано банківські реквізити.

Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначенні пенсії та нарахуванням надміру виплачених сум пенсії, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У цій справі спірним є питання зарахування до страхового стажу позивача за період роботи в колгоспі з 1975 року по 10.02.1992 та в селянській спілці з 11.02.1992 по 21.08.2002, оскільки ім`я « ОСОБА_2 », вказане у вищезазначених документах, не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 ».

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону № 1058-IV регулював Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Приписами статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 р. № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Херсонській області рішення від 08.11.2023 № 22 страховий стаж позивача обраховано тривалістю 7 років 9 місяців 14 днів.

Відповідач 2 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування позивачу періодів роботи в колгоспі з 1975 по 10.02.1992 та в селянській спілці з 11.02.1992 по 21.08.2002. Стаж зараховано за даними персоніфікованого обліку, починаючи з 01.05.2000.

При цьому, відповідач 2 вважає, що такі періоди не можуть бути враховані ні на підставі трудової книжки № НОМЕР_1 від 09.02.1974, ні на підставі архівної довідки від 21.12.2022 № М-112/01-15, через розбіжність у написанні імені позивача у цих документах (« ОСОБА_2 ») з написанням імені у паспорті « ОСОБА_3 ». Також ГУ ПФУ в Херсонській області у спірному рішенні вказує на невідповідність трудової книжки позивача вимогам Порядку № 310 через дописування дати народження у трудовій книжці, незасвідчення всіх записів підписом голови колгоспу (спеціально уповноваженої особи) та печаткою. Окрім цього, вказує на відсутність інформації про періоди роботи з 1997 по 1999 (попередній запис - 1999 рік, далі зазначено «не працює», потім 2000 рік), розбіжність у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу № 7 про звільнення) та на відсутність за 2002 інформації про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків.

Щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи позивача на підставі трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243 у зв`язку з дописуванням дати народження у трудовій книжці, незасвідчення всіх записів підписом голови колгоспу (спеціально уповноваженої особи) та печаткою, розбіжність у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу №7 про звільнення та розбіжністю у написанні імені позивача у трудовій книжці та паспорті позивача (« ОСОБА_2 », та « ОСОБА_3 », відповідно), слід зазначити наступне.

Так, на момент заведення належної позивачу трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243 порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Порядок № 310), які чинні і на теперішній час.

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 310 до трудової книжки колгоспника, крім іншого, вносяться наступні дані: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Згідно із пунктом 6 Порядку №310, всі записи у трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 310 відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правил трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Записами трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243, виданої на ім`я позивача, підтверджується факт його роботи у колгоспі ім. Калініна (колгосп «Колос», спілка селян «Олієво-Королівське», ЗАТ «Олієво-Королівське», агрофірма «Олієво-Королівська», СВК «Колос») у 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роках.

Як з`ясовано вище, пункт 13 Постанови № 310 передбачав, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правил трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

У даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

Також з цих же мотивів є протиправним неврахування записів трудової книжки через те, що «дата народження в документі дописана та не завірена згідно вимог законодавства, чим порушені вимоги пункту 5 Порядку № 310». Водночас, суд звертає увагу, що рік народження позивача « 1961» записаний при заповненні трудової книжки 09.02.1974 (тим же почерком та тим же чорнилом) та відповідає року народження ОСОБА_1 .

Щодо розбіжності у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу № 7 про звільнення), слід зазначити, що у використаній формі трудової книжки колгоспника «Колгоспний облік, форма № 76» відсутня графа для зазначення наказу про звільнення (документа, його дати і номеру), а у відповідній графі підлягають проставленню «Підписи осіб, які посвідчують записи та печатка колгоспу»/ «голова колгоспу/ головний (старший) бухгалтер колгоспу».

Така «розбіжність» не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування до страхового стажу всього періоду роботи протягом 2002 року.

Окрім цього, згідно даних трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243, таку трудову книжку заведено на особу « ОСОБА_4 », 1961 року народження.

При цьому, відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.1998, копія якого наявна в матеріалах справи, ім`я позивача зазначено « ОСОБА_3 ».

Отже, ім`я, вказане у трудовій книжці колгоспника від 09.02.1974 № 1243 не є тотожним імені, зазначеному в паспорті позивача серії НОМЕР_2 , а саме: зазначено ім`я « ОСОБА_2 » у трудовій книжці та « ОСОБА_3 » у паспорті громадянина України.

Таким чином, відмова у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача згідно трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243 лише з підстав наявності різних варіацій одного й того ж імені позивача не відповідає принципу пропорційності та є надмірним засобом для досягнення цілі, на яку воно спрямоване.

Крім того, безпідставним є встановлення невідповідності імені позивача у трудовій даним імені згідно паспорта від 15.08.1998 серії НОМЕР_2 , якого на момент заведення 09.02.1974 трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243 не існувало, оскільки зазначений паспорт виданий позивачу лише 15.08.1998.

Доказів невідповідності імені позивача, вказаного у трудовій книжці, чинному на той момент паспорту відповідачі не надали.

Також відповідачами жодним належним доказом не підтверджено недійсність записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 про періоди трудової діяльності позивача.

Також відсутні будь-які підстави сумніватися, що трудова книжка колгоспника від 09.02.1974 № 1243, заведена на працівника « ОСОБА_4 », 1961 року народження, не належить позивачу.

При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за спірні періоди роботи позивача. Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач 2 протиправно не включив до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243 через розбіжність у варіанті написання імені позивача.

Також помилковими є доводи відповідачів щодо відсутності підстав для обчислення стажу позивача згідно з даними архівної довідки від 21.12.2020 № М-112/01-15 через розбіжність у написанні імені позивача (« ОСОБА_2 ») із даними паспорта (« ОСОБА_3 »).

Щодо зарахування періоду роботи з 2000 по 2003 лише за даними персоніфікованого обліку та незарахування жодного періоду роботи у 2002 році у зв`язку з відсутністю інформації про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом № 1788-ХІІ.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за приписами пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як вищевказано, статтею 56 Закону № 1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 3 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Як вищевказано, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Однак, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

За змістом статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

Відповідно до статті 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР.

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону № 400/97-ВР).

Згідно підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України від 06.09.1996 № 11-1, (далі - Інструкція № 11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Підпунктами 18.2, 18.3 і 18.4. пункту 18 Інструкції № 11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2, 2.4, 2.7 пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані: вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування; своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти; зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-1).

В свою чергу, з 05.07.1991 в первинній редакції Закон № 1788-ХІІ врегульовував наступним чином спірні правовідносини.

Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (підпункт «а» частини першої статті 3 Закону № 1788-XII).

Окрім цього, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (частини перша, друга, пункт «а» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII).

Також у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина перша статті 66 Закону № 1788-XII).

У вказаний період діяв пункт «б» частини першої статті 110 Кодексу законів про працю України, за змістом якого при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частини п`ята та шоста статті 20 Закону № 1058-IV).

Як вбачається із приписів частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

При цьому, у частині десятій статті 20 Закону № 1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків працівник позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17 та від 08.04.2022 у справі № 242/1568/17.

Крім того, саме пенсійний орган у спірному випадку є тим суб`єктом владних повноважень, який в силу закону здійснював та здійснює контроль за виконанням платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування власного обов`язку щодо своєчасності, повноти нарахування і сплати внесків.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що помилковими є доводи відповідачів щодо зарахування періоду роботи позивача з 2000 по 2003 лише за даними персоніфікованого обліку та неможливістю зарахування такого періоду на підставі записів трудової книжки колгоспника від 09.02.1974 № 1243.

Таким чином, в результаті розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження викладені у спірному рішенні мотиви незарахування відповідачем 2 періодів роботи позивача на підставі записів трудової книжки від 09.02.1974 № 1243 та архівної довідки від 21.12.2020 № М-112/01-15 внаслідок чого ГУ ПФУ в Херсонській області здійснило перерахунок стажу ОСОБА_1 , встановило відсутність визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV страхового стажу для призначення пенсії за віком, дійшло висновку про відсутність права на пенсію, а ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зобов`язало позивача повернути виплачені суми пенсії за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 в розмірі 8 236,97 грн.

При цьому, надаючи оцінку діям ГУ ПФУ в Херсонській області в частині проведення повторного розрахунку стажу позивача після призначення йому з 03.07.2023 цим же територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.

При прийманні документів працівник сервісного центру, поряд з іншим:

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Аналогічні строки та порядок розгляду передбачені Законом № 1058-IV.

Відтак, із наведеного вбачається, що на орган пенсійного забезпечення ще на етапі первинного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, було покладено обов`язок по здійсненню перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою, та обґрунтованості видачі таких з метою забезпечення реалізації права особи на призначення та отримання пенсії.

Законом № 1058-IV визначено, що додаткова перевірка може бути здійснена виключно для встановлення достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію.

При цьому, дана перевірка має бути здійснена не пізніше 10 днів після надходження заяви, може бути продовжена разом із строком розгляду, але не більше ніж на 15 днів.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

На заяві ОСОБА_1 від 03.07.2023 про призначення пенсії відповідачем не зроблено жодних записів чи відміток про подання не всіх документів чи необхідність подання додаткових документів.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення (абзаци 4,5 пункту 1.8 Порядку № 22-1)

Отже, Порядком № 22-1 не встановлена можливість уповноваженого органу пенсійного забезпечення, котрий приймає рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії, а також органу, на обліку якого перебуває пенсіонер і котрий здійснює нарахування пенсії, повторно розглядати заяву пенсіонера про призначення пенсії та виносити рішення на заміну попереднього за відсутності поданих заявником додаткових та інших уточнюючих документів.

На переконання суду, ГУ ПФУ в Херсонській області неправомірно здійснило повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.07.2023 і без наявності на те законних підстав прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії від 08.11.2023 № 22.

При цьому, таке рішення прийнято ГУ ПФУ в Херсонській області, а не ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як помилково зазначає позивач у позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 08.11.2023 № 22 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та наявності підстав для його скасування.

Щодо змісту листа від 15.11.2023 № 0900-0402-8/57581, яким ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило про наявність у ОСОБА_1 переплати пенсії за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 в розмірі 8 236,97 грн, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних (частина третя статті 49 Закону №1058-IV).

За змістом частин 1 і 2 статті 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

У спірному випадку суд констатує, що відповідач 1 не довів наявність обставин, які, в розумінні проаналізованих положень Закону № 1058-IV, можна трактувати як «подання документів, що містять недостовірні відомості», «виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких встановлено та/або здійснюється виплата пенсії», «вчинення/допущено зловживань з боку пенсіонера» та/або «подання страхувальником недостовірних даних».

Відтак, лист ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 15.11.2023 № 0900-0402-8/57581 з урахуванням рішення суду у цій справі не створює для позивача жодних правових наслідків та не породжує обов`язку для добровільного повернення коштів в сумі 8 236,97 грн, отриманих як пенсію.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протиправними є дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладені у листі від 15.11.2023 № 0900-0402-8/57581, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023, так як відповідач не мав жодних правових підстав визначати таку переплату.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 300/3040/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш