Справа № 990/407/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа №990/407/24

адміністративне провадження №П/990/407/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого-судді: Мацедонської В. Е.,

суддів: Желєзного І. В., Мартинюк Н. М., Жука А. В., Мельник-Томенко Ж. М.,

при секретарі судового засідання Рейтаровської О. С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шагірманова Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання Дорадчої групи експертів про закриття провадження у справі № 990/407/24 за позовом ОСОБА_1 до Дорадчої групи експертів про визнання протиправним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Дорадчої групи експертів (далі - Дорадча група, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Дорадчої групи експертів від 07 листопада 2024 року «Про невідповідність кандидата на посаду судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 критерію високих моральних якостей».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дорадчої групи експертів про скасування рішення. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

08 січня 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання Дорадчої групи експертів про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що частиною тридцять другою статті 10-2 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) установлено вичерпний перелік підстав, з яких можуть бути оскаржені рішення Дорадчої групи у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду, а саме: 1) склад Дорадчої групи, який ухвалив відповідне рішення, був неповноважним; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Дорадчої групи, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить мотивів, з яких Дорадча група дійшла відповідних висновків. Отже, законом встановлені виключні підстави та умови, за яких особі надається право на оскарження рішень Дорадчої групи. В інших випадках судовий захист особі не надається, що цілком кореспондує дискреційним повноваженням Дорадчої групи при здійсненні конкурсного відбору кандидатів на посади суддів Конституційного Суду України. Водночас, підставами оскарження рішення Дорадчої групи від 07 листопада 2024 року ОСОБА_1 визначає помилковість та незаконність, на його думку, висновків та мотивів, на основі яких ухвалено це рішення. Це означає, що ОСОБА_1 оскаржено рішення Дорадчої групи не з підстав, визначених Законом № 2136-VIII, а у зв`язку з незгодою з мотивами Дорадчої групи, що виключає можливість розгляду такого спору в судовому порядку. Таким чином, оскільки рішення Дорадчої групи не може бути оскаржено та скасовано з інших підстав, аніж ті, які визначені частиною тридцять другою статті 10-2 Закону № 2136-VIII, зокрема, з підстав незгоди з викладеними у такому рішенні мотивами, то подання такого позову не може призвести до його скасування.

За таких обставин, відповідач уважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, як і не підлягають судовому розгляду взагалі, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

26 січня 2025 року до Суду надійшли заперечення позивача на клопотання Дорадчої групи про закриття провадження у справі. На думку позивача, таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки для того, щоб суд установив чи відповідає оспорюване рішення Дорадчої групи критерію вмотивованості, він повинен ознайомитися з доказами, наданими позивачем до Дорадчої групи під час конкурсу та впевнитися, що відповідач надав оцінку кожному із цих доказів. Крім того, ОСОБА_1 уважає, що подання відповідачем клопотання про закриття провадження у цій справі є зловживанням процесуальними правами, оскільки подібне клопотання вже заявлялося Дорадчою групою у іншій справі № 990/136/24 за позовом ОСОБА_1 до Дорадчої групи про визнання протиправним та скасування рішення Дорадчої групи від 23 березня 2024 року (протокол № 5, пункт 1.21), що «кандидат ОСОБА_1 для цілей відбору кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України на конкурсних засадах не відповідає критерію високих моральних якостей», за результатом розгляду якого Верховним Судом ухвалою від 27 червня 2024 року було відмовлено у його задоволенні. Водночас, зауважує, що клопотання відповідача від 08 січня 2024 року у цій справі є аналогічним клопотанню, поданим у справі № 990/136/24. На переконання ОСОБА_1 , клопотання Дорадчої групи від 08 січня 2025 року підлягає залишенню без розгляду або поверненню на підставі частини третьої статті 45 КАС України.

29 січня 2025 року від Дорадчої групи до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення щодо закриття провадження у справі, у яких остання зазначає, що відмова суду у задоволенні клопотання про закриття провадження в іншій справі не свідчить про неможливість його розгляду у цій справі, з огляду на наявність для цього додаткових підстав.

У судовому засіданні, 20 січня 2025 року представник Дорадчої групи підтримав клопотання про закриття провадження у справі та просив його задовольнити.

Позивач просив відмовити в задоволенні клопотання з підстав, викладених у поданих запереченнях.

Дослідивши зміст клопотання, а також проаналізувавши аргументи сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у його задоволенні з огляду на таке.

За частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно із частиною третьою статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача, а тому особа повинна довести (а суд - установити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

До справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто щодо особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, предметом позову у цій справі є рішення Дорадчої групи від 07 листопада 2024 року «Про невідповідність кандидата на посаду судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 критерію високих моральних якостей», яке прийнято відповідачем за результатами проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 у рамках конкурсного відбору кандидатур на посаду цього суду, оголошеного Радою суддів України 11 квітня 2024 року.

Тобто, оскаржуване рішення від 07 листопада 2024 року є актом індивідуальної дії відносно позивача, яке Дорадча група прийняла у зв`язку з встановленням під час перевірки та аналізу інформації про кандидата його невідповідність критерію високих моральних якостей, внаслідок чого ОСОБА_1 припинив участь у конкурсному доборі на посаду судді Конституційного Суду України.

Вирішуючи питання правової природи цього рішення, принагідно зауважити наступне.

За змістом частини першої статті 10-2 Закону № 2136-VIII Дорадча група експертів (далі - Дорадча група) утворюється з метою сприяння суб`єктам призначення суддів Конституційного Суду в оцінюванні моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду.

Згідно з частиною двадцять п`ятою цієї статті до повноважень Дорадчої групи належить, зокрема оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду та ухвалення вмотивованого рішення про оцінку відповідності моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду стосовно кожного кандидата, складання списку оцінених кандидатів та подання їх суб`єктам призначення.

За правилом, закріпленим у частині тридцять другій статті 10-2 Закону № 2136-VIII рішення Дорадчої групи у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду (про оцінювання кандидатів на посаду судді Конституційного Суду за критеріями високих моральних якостей та визнаного рівня компетентності у сфері права) може бути оскаржене в судовому порядку та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Дорадчої групи, який ухвалив відповідне рішення, був неповноважним;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Дорадчої групи, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить мотивів, з яких Дорадча група дійшла відповідних висновків.

Відповідно до частини четвертої статті 10-8 Закону № 2136-VIII Дорадча група за результатами оцінки високих моральних якостей кандидатів на посаду судді Конституційного Суду ухвалює вмотивоване рішення щодо оцінки відповідності кожного кандидата.

За критерієм високих моральних якостей кандидати отримують оцінку «відповідає» або «не відповідає».

У разі отримання від Дорадчої групи оцінки «не відповідає» за критерієм високих моральних якостей кандидат вважається таким, що не пройшов відповідний етап конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду з дня оприлюднення Дорадчою групою відповідного рішення. У рішенні стосовно такого кандидата Дорадча група зазначає, що для цілей відбору кандидатур на посаду судді Конституційного Суду на конкурсних засадах кандидат не відповідає критерію високих моральних якостей.

При цьому, частина дев`ята статті 10-8 Закону № 2136-VIII визначає, що усі справи, пов`язані з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду Судді, а також оцінюванням кандидатів на посаду судді Конституційного Суду Дорадчою групою, підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції та Великій Палаті Верховного Суду як суду апеляційної інстанції в порядку адміністративного судочинства.

Приписи цієї норми узгоджуються з частиною четвертою статті 22 КАС України, яка встановлює, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України.

Отже, системний аналіз статей Закону № 2136-VIII та КАС України дає підстави для висновку, що кандидат на посаду судді Конституційного Суду України має право оскаржити в порядку адміністративного судочинства рішення Дорадчої групи у процесі оцінювання кандидатів на посаду судді Конституційного Суду за критеріями високих моральних якостей шляхом подання адміністративного позову до Верховного Суду.

Суд, у свою чергу, з метою з`ясування наявності чи відсутності підстав для скасування рішення Дорадчої групи у процесі оцінювання кандидатів на посаду судді Конституційного Суду за критеріями високих моральних якостей повинен перевірити таке рішення на предмет його відповідності критеріям, визначеним у частині тридцять другій статті 10-2 Закону № 2136-VIII.

Колегія суддів ураховує те, що дійсно Дорадча група є допоміжним органом, який сприяє суб`єктам призначення суддів Конституційного Суду України у встановленні відповідності кандидата на посаду судді критеріям високих моральних якостей та визнаного рівня компетентності у сфері права. Законодавство України гарантує право взяти участь у відповідному конкурсному відборі, водночас непроходження кандидатом цього добору етапу оцінювання на відповідність критерію високих моральних якостей припиняє подальшу участь особи у конкурсі і ця особа не допускається до етапу оцінювання визнаного рівня компетентності у сфері права.

Аналіз компетенції, прав та повноважень Дорадчої групи, визначених у Законі № 2136-VIII, дає підстави для висновку, що цей орган наділений державою владно-управлінськими функціями у правовідносинах, що виникають у процесі формування суддівського корпусу Конституційного Суду України. Відповідне рішення Дорадчою групою ухвалюється у процедурі конкурсного відбору кандидата для призначення на посаду судді.

З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що у цьому випадку інструмент оскарження до адміністративного суду рішення Дорадчої групи є по суті єдиним способом для позивача спростувати наведений у вказаному рішенні висновок про його невідповідність, як кандидата, критерію високих моральних якостей.

Крім того, Суд зауважує. що перевірка рішення, яке оскаржується, на предмет дотримання принципів, наведених у частині другій статті 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд також ураховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 липня 2022 року у справі «Gloveli v. Georgia» (заява № 18952/18), яка стосувалася скарги заявниці за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на порушення її права на доступ до суду у зв`язку з відсутністю можливості отримати судовий перегляд рішення про відмову в призначенні її на посаду судді, ЄСПЛ дійшов висновку, що, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, виключення заявниці, кандидатки на посаду судді, яка відповідала встановленим законом критеріям допуску, за відсутності будь-якого судового перегляду цього рішення й з огляду на важливість захисту суддівської незалежності, не може вважатися таким, що відповідає інтересам правової держави. Будь-яке рішення щодо відбору чи кар`єри суддів або щонайменше процедура, згідно з якою таке рішення приймається, мають підлягати судовому перегляду.

Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що цей спір підлягає судовому розгляду і підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, визначену статтею 19 КАС України.

Якщо позивач вважає, що рішення Дорадчої групи, у якому встановлена невідповідність кандидата критерію високих моральних якостей, порушує певні його права у сфері публічно-правових відносин, учасником яких ця особа є (або була), їй має бути забезпечено право на судовий захист та можливість довести перед судом обґрунтованість позовних вимог.

Поряд з цим, Верховний Суд ураховує й те, що судовий контроль за таким рішенням не може бути безмежним з огляду на закріплені у законодавстві вимоги, однак право на доступ до суду з позовом, предметом спору у якому є рішення, яке мало наслідком припинення участі позивача в конкурсному доборі, не може бути обмежено.

Ураховуючи відсутність органу, до повноважень якого належали б функції з повного перегляду обґрунтованості мотивів і висновків Дорадчої групи, Верховний Суд у даному випадку є судом повної юрисдикції у розумінні статті 6 Конвенції, тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо перевірки обставин, які були підставою для прийняття оскаржуваного рішення, за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України підстав для задоволення клопотання Дорадчої групи про закриття провадження у справі.

Щодо доводів позивача про залишення без розгляду або повернення клопотання Дорадчої групи від 08 січня 2025 року про закриття провадження у цій справі, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до частини другою статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Зловживання правом на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відміною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів, заяв, клопотань.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Слід враховувати, що наведений у частині другій статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому, вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Подібна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 826/9751/14.

Водночас, положення статті 44 КАС України визначені права учасників справи, серед яких: подавати заяви та клопотання (у тому числі про закриття провадження у справі), надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Отже, звертаючись з клопотанням від 08 січня 2025 року, Дорадча група фактично скористалася своїм правом, установленим статтею 44 КАС України. Більш того, таке клопотання було подано відповідачем вперше у справі № 990/407/24.

Наведені обставини не дозволяють стверджувати, що Дорадча група, заявляючи клопотання про закриття провадження у цій справі, діяла умисно та недобросовісно і такі дії є зловживанням процесуальними правами. Водночас, колегія суддів уважає, що посилання позивача на факт подання відповідачем подібного клопотання у рамках розгляду справи № 990/136/24 є недоцільним, оскільки зміст словосполучення «зловживанням процесуальними правами» зводиться до того, що такі дії повинні вчинятися учасником справи саме під час розгляду одного провадження, а не у різних справах, навіть не зважаючи на те, що спір виник між тими самими сторонами і з тих самих підстав.

Керуючись статтями 238, 248, 250, 256 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Дорадчої групи експертів про закриття провадження у справі № 990/407/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не оскаржується.

Заперечення на цю ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлений 25 лютого 2025 року.

Головуючий-суддя В.Е. Мацедонська

Судді І.В. Желєзний

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко