Справа № 200/3083/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року справа №200/3083/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Чекменьов Г.А.), складеного в повному обсязі 03 вересня 2024 року, у справі № 200/3083/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головнео управління Пенсійного фонду України у Київській області, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 46 від 11.04.2024 про відмову у зарахуванні періодів роботи:

з 28.07.1975 по 01.10.1975,

з 18.05.1976 по 26.08.1976,

з 19.07.1979 по 08.09.1979,

з 01.09.1973 по 17.07.1975,

з 14.07.1987 по 04.01.1988,

з 01.04.1992 по 31.05.1994 та призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи:

з 28.07.1975 по 01.10.1975,

з 18.05.1976 по 26.08.1976,

з 19.07.1979 по 08.09.1979,

з 01.09.1973 по 17.07.1975,

з 14.07.1987 по 04.01.1988,

з 01.04.1992 по 31.05.1994, призначити пенсію за віком та виплачувати її, починаючи з дня звернення, а саме 02.04.2024.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () № 46 від 11.04.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.04.2024 з урахуванням висновків суду про зарахування до трудового стажу періодів роботи та навчання згідно із записами трудових книжок з 28.07.1975 по 01.10.1975, з 18.05.1976 по 26.08.1976, з 19.07.1979 по 08.09.1979, з 01.09.1973 по 17.07.1975, з 14.07.1987 по 04.01.1988, з 01.04.1992 по 31.05.1994.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/3083/24, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що у правлінням прийнято обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення та заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта на підставі норм Порядку від 25.11.2005 № 22-1.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 12.07.2000, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідками від 27.02.2017 № та від 21.09.2023 № 3251- фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 11.04.2024 прийнято рішення № 46 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до заяви від 02.04.2024 №1797, оскільки не надано документи в повному обсязі згідно з Порядком від 25.11.2005 № 22-1.

Зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 36 років 05 місяців 02 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: відповідно до наданої трудової книжки від 28.07.1975:

з 28.07.1975 по 01.10.1975 в Полтавській геологорозвідувальній експедиції, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення з роботи (більше 6 місяців);

з 18.05.1976 по 26.08.1976 в Барському консервному заводі, оскільки наявне виправлення в даті звільнення з роботи та в даті наказу про звільнення з роботи;

з 19.07.1979 по 08.09.1979 на птахофабриці ім. Кірова, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення з роботи (більше 1 року);

з 01.09.1973 по 17.07.1975 період навчання в Артемівському ТУ № 53, оскільки відсутні номер та дата видачі диплому; відповідно наданого дублікату трудової книжки від 24.07.1958 серія НОМЕР_3 :

з 14.07.1987 по 04.01.1988 в Кримському монтажному управлінні Тресту Севкавенергомонтаж, з 01.04.1992 по 31.05.1994 в ОРС КАЕС, оскільки на титульній сторінці дублікату трудової книжки наявне виправлення дати народження позивачки.

В зв`язку з відсутністю документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації та заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта на підставі п. 2.8 Порядку від 25.11.2005 № 22-1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування стажу за спірними періодами має бути відновленим із зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законом № 1058 визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

До матеріалів справи додана трудова книжка від 28.07.1975 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має на титульній сторінці печатку УПФ України в Ленінському районі АР Крим про призначення пенсії. Зазначено про видачу вкладишу НОМЕР_4 .

Трудова книжка містить записи про роботу (в межах спірних правовідносин):

з 01.09.1973 по 17.07.1975 період навчання в Артемівському ТУ № 53, відсутні номер та дата видачі диплому;

з 28.07.1975 по 01.10.1975 маляром в буддільницю в Полтавській геологорозвідувальній експедиції, (дата наказу про звільнення з роботи від 16.03.1976);

з 18.05.1976 по 26.08.1976 в Барському консервному заводі в стеклотарний цех (відсутні виправлення в даті звільнення з роботи та в даті наказу про звільнення з роботи);

з 19.07.1979 по 08.09.1978 робітницею на птахофабриці ім. Кірова (дата наказу про звільнення з роботи 15.09.1979).

Дублікат трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 14.07.1987 серія НОМЕР_3 містить записи про роботу (в межах спірних правовідносин):

з 14.07.1987 по 04.01.1988 маляром-штукатуром в Кримському монтажному управлінні Тресту Севкавенергомонтаж,

з 01.04.1992 по 31.05.1994 прибиральницею в ОРС КАЕС.

На титульній сторінці дублікату трудової книжки наявне виправлення дати народження позивачки.

Записи містять підписи відповідальних осіб та печатки підприємств, посилання на Накази про прийняття та звільнення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до змісту Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка діяла у певні періоди роботи позивача, (далі Інструкція № 162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджено Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110) (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно пункту 2.11 розділу 2 Інструкції 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або зміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.12 розділу 2 Інструкції 162, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже відповідач, приймаючи спірне рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Відтак, не зараховані відповідачем періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно з даними трудових книжок з 28.07.1975 по 01.10.1975, з 18.05.1976 по 26.08.1976, з 19.07.1979 по 08.09.1979, з 01.09.1973 по 17.07.1975 період навчання в Артемівському ТУ № 53, оскільки відсутні номер та дата видачі диплому; з 14.07.1987 по 04.01.1988, з 01.04.1992 по 31.05.1994, не можуть впливати на встановлення факту роботи та навчання ОСОБА_1 .

Щодо відмови управління в призначенні пенсії з підстав відсутності документів про припинення виплати пенсії з боку росії та відсутності громадянства держави-окупанта, суд зазначає наступне.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачений чіткий перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, в якому такий документ як атестат про припинення пенсії відсутній.

Водночас, пунктом 4.12 Порядку № 22-1 передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

З аналізу вищевказаних норм слідує, що саме на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці надсилання запиту про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

Суд також звертає увагу на те, що у разі, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону № 1058-IV).

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення була багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (з якої Україна на час виникнення спірних правовідносин не вийшла).

Відповідно до статті 5 Угоди ця Угода поширювалась на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1 Угоди).

Приписами статті 6 Угоди визначено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з статтею 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Таким чином, позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи за попереднім місцем проживання (реєстрації) позивача покладається саме на орган, що призначає пенсію, а позбавлення такого органу можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи, зокрема, через обставини збройної агресії, не може слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії за віком відповідно Закону № 1058-ІV.

Право на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами російської федерації.

При цьому, позивачем надавалась до органу Пенсійного фонду заява довільної форми від 11.10.2023 про відсутність громадянства держави-окупанта та не отримання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 46 від 11.04.2024, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV є таким, що порушує право на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, через що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду про зарахування до стажу роботи періодів згідно записів трудових книжок з 28.07.1975 по 01.10.1975, з 18.05.1976 по 26.08.1976, з 19.07.1979 по 08.09.1979, з 01.09.1973 по 17.07.1975, з 14.07.1987 по 04.01.1988, з 01.04.1992 по 31.05.1994.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/3083/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць