Справа № 200/370/23
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 200/370/23

адміністративне провадження № К/990/10344/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 200/370/23

за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (суддя - Лазарєв В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року (головуючий суддя - Казначеєв Е.Г., судді: Гайдар А.В., Компанієць І.Д.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати збільшеної додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Постанова КМУ № 168) за безпосередню участь у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони за період з 24.02.2022- 27.12.2022 (спірний період) з місячним розрахунком, пропорційним часу участі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену винагороду за спірний період пропорційно фактичному часу участі у зазначених заходах, що проводилися у спірний період.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 24.02.2022 до 27.12.2022 під час служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 йому не виплачено 100 000 грн винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Позивач ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом №230 від 27.12.2022 його виключено зі списків особового складу.

Згідно з довідкою № 1308 від 01.03.2023, він брав участь у заходах оборони України в Краматорську Донецької області у визначені дати, а саме:

24.03.2022- 29.03.2022, 31.03.2022- 01.04.2022, 04.04.2022- 05.04.2022, 11.04.2022- 12.04.2022, 15.04.2022- 16.04.2022, 19.04.2022-20.04.2022, 22.04.2022- 25.04.2022,

03.05.2022- 05.05.2022, 08.05.2022- 10.05.2022, 12.05.2022- 13.05.2022, 16.05.2022- 17.05.2022, 20.05.2022- 21.05.2022, 24.05.2022-25.05.2022, 27.05.2022- 29.05.2022,

01.06.2022- 02.06.2022, 05.06.2022- 06.06.2022, 08.06.2022- 10.06.2022, 12.06.2022- 14.06.2022, 16.06.2022- 18.06.2022, 20.06.2022-22.06.2022,

25.06.2022, 27.06.2022, 29.06.2022- 30.06.2022,

01.07.2022- 03.07.2022, 05.07.2022, 07.07.2022, 09.07.2022, 12.07.2022- 15.07.2022, 17.07.2022- 18.07.2022, 20.07.2022- 25.07.2022, 27.07.2022- 31.07.2022,

02.08.2022- 05.08.2022, 07.08.2022- 11.08.2022, 14.08.2022- 15.08.2022, 18.08.2022- 19.08.2022, 22.08.2022- 23.08.2022, 26.08.2022-27.08.2022, 29.08.2022- 31.08.2022,

03.09.2022- 04.09.2022, 07.09.2022- 08.09.2022, 11.09.2022- 12.09.2022, 14.09.2022- 16.09.2022, 19.09.2022- 20.09.2022, 23.09.2022-24.09.2022, 27.09.2022- 28.09.2022,

30.09.2022- 02.10.2022, 05.10.2022- 06.10.2022, 08.10.2022- 10.10.2022, 13.10.2022- 14.10.2022, 16.10.2022- 18.10.2022, 20.10.2022-22.10.2022, 24.10.2022- 26.10.2022, 28.10.2022- 30.10.2022,

02.11.2022- 03.11.2022, 05.11.2022- 07.11.2022, 09.11.2022- 11.11.2022, 13.11.2022- 15.11.2022, 17.11.2022- 19.11.2022, 22.11.2022-23.11.2022, 25.11.2022- 27.11.2022, 29.11.2022- 30.11.2022,

01.12.2022, 03.12.2022- 05.12.2022, 07.12.2022- 09.12.2022, 12.12.2022- 13.12.2022, 15.12.2022- 17.12.2022, 20.12.2022- 21.12.2022, 24.12.2022- 25.12.2022.

Підстава: бойові розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за 2022 рік.

Позивач вважає, що відповідач не здійснив належну виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн/місяць, розраховану пропорційно фактичному часу його безпосередньої участі у зазначених заходах.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивач не має права на виплату 100 000 грн відповідно до Постанови КМУ № 168, оскільки не брав участі у бойових діях та не забезпечував безпосередньо заходи з національної безпеки і оборони на територіях, де тривали воєнні (бойові) дії.

Цей суд встановив, що: Слов`янськ, Краматорськ, Дружківка та Билбасівка не входили до Переліку територій (№ 75 та № 309 затверджених наказами Мінреінтеграції), де велись бойові дії. Бахмут станом на 27.03.2022 також не був у цьому переліку. Крім того, зауважив, що дії позивача, зокрема супроводження військовополонених, несення служби на блокпостах, патрулювання, охорона та конвоювання на гауптвахті, не є участю у бойових діях на територіях, де проводяться бойові дії.

На підставі цього суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Перший апеляційний адміністративний суд 21 лютого 2024 року залишив без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновками суду першої інстанції встановив, що у періоди, за які позивач вимагає виплату, він не перебував безпосередньо в населених пунктах, внесених до офіційних Переліків територій, де велися (ведуться) бойові дії.

Також цей суд встановив, що завдання, які виконував позивач (комендантська година, патрулювання, охорона та конвоювання полонених з Краматорська до Бахмута) у період коли вказані території не відносилися до районів ведення бойових дій, не свідчать про безпосередню участь у бойових діях чи заходах із відсічі та стримування агресії.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача в бойових діях (виконання бойових завдань в умовах взаємного вогневого контакту з противником або забезпечення оборони безпосередньо на таких територіях), а також кількості днів участі у таких діях та заходах.

Також цей суд вказав, що наявність бойових розпоряджень сама по собі не доводить, що військовослужбовець фактично брав участь у бойових діях чи був у зоні ведення бойових дій у конкретний період.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що позивач не довів, що виконував бойові завдання у районах ведення бойових дій, тому не має права на додаткову щомісячну винагороду у розмірі 100 000 грн згідно з Постановою КМУ № 168 за спірний період.

IV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції.

Позиція інших учасників справи

Позивач подав касаційну скаргу у якій просить Верховний Суд скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) а саме тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права через відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 та абзаців 3, 4 пункту 3 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.

Позивач наполягає на тому, що доручення, на яке посилаються суди, не відповідає вимогам регуляторних актів Міноборони згідно з законом «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Крім того, у спірний період не діяв жодний наказ Міноборони, який би врегульовував порядок і умови виплати збільшеної додаткової винагороди. Відповідно, позивача не може бути позбавлено виплати винагороди за Постановою КМУ № 168.

Позивач наголошує, що довідка від 01.03.2023 № 1308 підтверджує участь у заходах з оборони України в спірний період у Донецькій області, що самостійно свідчить про його участь у бойових діях, а відповідач не заперечує цей факт.

Касаційна скарга, як указує позивач, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо правильного застосування норм права, що передбачають отримання додаткової винагороди на період дії воєнного стану, відповідно до Постанови КМУ № 168.

Верховний Суд ухвалою від 03 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

V. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами першої чи апеляційної інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги відповідача та виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить із такого.

У цій справі військовослужбовець служби правопорядку ЗСУ ОСОБА_1 просить виплатити додаткову винагороду до 100 000 грн за участь (що підтверджено довідкою № 1308) у бойових діях і заходах з нацбезпеки та оборони в Донецькій області за спірний період відповідно до п.1 Постанови КМУ № 168.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, до грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення (надбавки, премії тощо). Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Воно повинно покривати потреби ЗСУ та інших військових формувань. Порядок його виплат встановлюють Міністр оборони України та керівники відповідних органів.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою, зокрема, передбачено виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.

Пункт 1 Постанови КМУ № 168 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що протягом воєнного стану військовослужбовцям (ЗС, СБ, СЗР, ГУР МО, НГ, ДПС, УДО, Держспецзв`язку, ДССТ, військовим прокурорам ОГП, особам ДСНС, співробітникам ССО та ін.) виплачується додаткова винагорода: для більшості - 30?000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а для тих, хто бере безпосередню участь у бойових діях чи заходах з безпеки - до 100?000 гривень на місяць з пропорційним розрахунком.

Реалізація приписів Постанови КМУ № 168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах.

Для належного виконання вимог Постанови КМУ № 168 Міністр оборони оперативно врегулював питання виплати додаткової винагороди через директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298 та від 18.04.2022 № 248/1529, доведені у формі телеграм до кожної військової частини, які діяли до 01.06.2022, а потім окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (далі - Окреме доручення), якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь у бойових діях або заходах з нацбезпеки і оборони», встановив порядок визначення районів бойових дій, вимоги до документального підтвердження та обов`язки командирів щодо організації належного документування.

Телеграмами (зі змінами, які застосовувалися до 01.06.2022) встановлювали, що «безпосередня участь» - це виконання бойових завдань у складі військових частин та створених діючих угруповань військ Сил оборони держави, що ведуть бойові дії в установлених районах. Щомісячна додаткова винагорода становить 100 000 грн для тих, хто бере безпосередню участь (пропорційно фактичному часу участі), і 30 000 грн для інших військовослужбовців. Райони ведення бойових дій визначаються наказами Головнокомандувача ЗСУ (пункт 3). Документальне підтвердження участі (пункт 4) проводиться на підставі бойового наказу, журналу бойових дій та рапорту; для військовослужбовців, що перебувають у відрядженні, використовується довідка командувача. Пунктами 5 та 6 визначено, що виплата винагороди здійснюється за наказами командирів військових частин, які мають бути видані до 5 числа наступного місяця.

Окремим дорученням (що застосовувалося з 01.06.2022) (пункт 1) Міністр оборони визначив поняття «безпосередня участь», що охоплює, зокрема виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

У пункті 3 Окремого доручення зазначено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження участі здійснюється на підставі:

- бойових наказів (розпоряджень);

- журналів (вахтових, оперативних), бойових донесень;

- рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця, включаючи тих, що перебувають у доданих чи оперативно підпорядкованих підрозділах.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Пункт 4 доручення зобов`язує командирів військових частин, до яких відряджені військовослужбовці з інших управлінь, щомісячно до 5 числа повідомляти установи за місцем їх штатної служби про наявність документального підтвердження участі у бойових діях чи заходах за попередній місяць згідно з формою, зазначеною у додатку № 1.

За пунктом 5 встановлено, що виплата додаткової винагороди (100?000 або 30?000 гривень) здійснюється на підставі наказів, виданих командирами військових частин або керівниками вищих органів для командирів, причому накази щодо виплати 100?000 гривень мають містити посилання на бойовий наказ або розпорядження.

Пункт 6 передбачає, що накази про виплату за попередній місяць повинні бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, слід зазначити, що порядок виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168 вже був детально досліджений Верховним Судом.

В контексті доводів касаційної скарги, насамперед Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 400/1217/23 встановив, що рішення Міністра оборони України (від 07.03.2022 № 248/1217, 25.03.2022 № 248/1298, 18.04.2022 № 248/1529 та 23.06.2022 № 912/з/29) підлягали обов`язковій державній реєстрації, оскільки містять норми, що впливають на права і законні інтереси осіб та встановлюють механізм виплати додаткової винагороди. Незареєстрованість цих актів, враховуючи умови їх прийняття та документальне виконання, не змінює їх юридичної сили, тому доводи позивача про те, що доручення № 912/з/29 не є актом Міністерства оборони, є необґрунтованими.

Оскільки викладені висновки цілком поширюються і на цю ситуацію, твердження позивача щодо незастосованості до спірних правовідносин згаданого Окремого доручення та телеграм через відсутність їх державної реєстрації є безпідставними.

У постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560/7178/22 Верховний Суд, беручи до уваги вимоги пункту 17 Порядку № 260, також зробив висновок, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що позивач був виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 наказом № 230 від 27.12.2022. Він знятий зі всіх видів забезпечення з 27.12.2022.

Бойовими розпорядженнями (24.02.2022 по 27.12.2022) та довідкою № 1308 від 01.03.2023 фактично підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.03.2022 по 24.12.2022 брав участь у заходах, виконував завдання (забезпечення заходів комендантської години, несення служби на блокпостах, патрулювання, охорона та конвоювання полонених між населеними пунктами з м. Краматорськ до м. Бахмут, денний патруль) у складі військ під час операції з відсічі збройної агресії РФ на території Краматорського району Донецька область.

За висновками судів попередніх інстанцій позивач не має права на виплату збільшеної додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168 оскільки не перебував в періоди за які не нарахована винагорода в населених пунктах у Переліку територій, де ведуться (або велися) бойові дії.

Суди підкреслили, що виконання заходів (забезпечення комендантської години, служба на блокпостах, патрулювання, охорона та конвоювання полонених між населеними пунктами з м.Краматорськ до м.Бахмут, денний патруль) у період, коли вказані території не відносилися до населених пунктів, на яких ведуться бойові дії, не свідчить про безпосередню участь у бойових діях або забезпечення заходів національної безпеки і оборони, що є необхідною умовою для виплати додаткової винагороди.

Указані висновки судів є передчасними, адже, відповідно до телеграм й Окремого доручення №912/з/29 (пункт 3), райони ведення бойових дій визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України. Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій, в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Донецька область визначена районом ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, з 24 лютого до кінця 2022 року, що підтверджують накази Головнокомандувача ЗСУ № 84 від 13.03.2022, № 101 від 30.03.2022, № 102 від 01.04.2022, № 125 від 30.04.2022, № 157 від 02.06.2022, № 184 від 01.07.2022, № 212 від 01.08.2022, № 237 від 01.09.2022, № 262 від 01.10.2022, № 282 від 01.11.2022, № 311 від 02.12.2022, №1 від 02.01.2023.

Суди не встановили та не перевірили території, де позивач перебував на відповідність цим документам, помилково вважаючи, що Перелік територій та районів, затверджений наказами Міністерства реінтеграції №?75 і №?309, остаточно визначає райони ведення бойових дій та є вичерпним для визначення зон бойових дій.

Водночас Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2024 року (справа № 200/5172/23) за аналогічних цій справі обставин зазначив, що аргументи касаційної скарги позивача, що посилаються на включення території Донецької області, де він виконував бойові завдання, до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій як підстави для виплати спірної винагороди, є необґрунтованими. Віднесення населених пунктів до активних бойових зон саме по собі не гарантує права на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі. Визначення права на отримання додаткової винагороди не може базуватися лише на формальному віднесенні території до районів ведення бойових дій.

Практика Верховного Суду свідчить, що виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, та підтвердженням цих обставин відповідними документами.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2024 року у справі № 560/12539/22, від 28 травня 2024 року у справі № 560/1200/23, від 06 червня 2024 року у справі № 200/706/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 120/4953/23 підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах може бути довідка командира військової частини (установи), до якої для виконання завдань відряджений військовослужбовець. За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав.

За позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року справа № 460/6992/23 (позивачем у якій є військовослужбовець ЗСУ), підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи , до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Довідка, видана керівником органу військового управління або штабу, є підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах з національної безпеки.

За постановою Верховного Суду від 21.03.2024 (справа № 560/12539/23) відповідальність за зміст таких довідок несе уповноважений командир, який їх видав. Якщо довідка відповідає формі, передбаченій додатками № 1 і 2 окремого доручення і підписана, то вважається, що перевірка участі проведена належним чином.

Зміст цих документів може бути поставлено під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного або навмисного спотворення фактичних даних, або у випадку втрати/знищення документів у бойових умовах, що засвідчується іншими доказами.

Суди попередніх інстанцій не повною мірою врахував усі наявні докази, не з`ясували підстави видачі довідки, не зіставили інформацію з матеріалів справи (витяги з наказів, бойові розпорядження, інші документи) з даними довідки.

Тим часом Верховний Суд у справі № 200/4100/23 постанова від 05.08.2024 наголосив, що суди повинні перевіряти, чи підтверджує видана довідка участь військовослужбовця у бойових діях у визначений період, розглядаючи її разом з іншими доказами.

Передчасними є висновок судів, які стверджують, що, зокрема видача бойового наказу або розпорядження не може слугувати доказом підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах. Це твердження ігнорує фактичну практику, згідно з якою, у тому числі, на підставі таких наказів або розпоряджень видаються довідки про безпосередню участь у бойових діях чи заходах. Отже, бойовий наказ або розпорядження є невід`ємною частиною документального підтвердження участі військовослужбовця в бойових діях.

У постанові від 05.06.2024 у справі № 200/660/23 Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність документів про участь позивача у бойових діях, не з`ясували, які завдання і де він виконував під час перебування у відрядженні в НОМЕР_1 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_2 ). Якщо позивач не виконував завдань, що дають право на додаткову винагороду, важливо встановити, які саме завдання він виконував і де проходив службу. Ці обставини є ключовими для правильного вирішення спору і не можуть бути проігноровані (подібно у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 520/690/23).

З огляду на обставини справи, з яких виник спір, суди попередніх інстанцій мали з`ясувати: (1) які завдання або заходи виконував позивач та (2) де саме це відбувалося упродовж спірного періоду, стосовно якого відповідач висловив заперечення щодо підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн.

Утім, суди попередніх інстанцій не вжили всіх, визначених законом, заходів і не встановили всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, через що дійшли передчасних висновків по суті справи. Зокрема, суди не перевірили наведені обставини, не надали їм належної правової оцінки та не врахували усталену практику Верховного Суду у подібних справах.

Такий підхід призвів до неповного встановлення фактичних обставин участі позивача у бойових діях або заходах, що вплинуло на рішення про виплату додаткової винагороди за весь період його участі у таких діях або заходах.

Держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, які передбачають такі виплати, а особа відповідає умовам, що висуваються цими нормами для проведення таких виплат. Для цього суди мають перевірити чи існують норми, які передбачають виплату, а також чи відповідає особа умовам для проведення таких виплат.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а наголошував щодо обов`язку суду встановлювати всі обставини справи незалежно від позиції сторін, згідно зі статтями 2 та 9 КАС України.

Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то, з урахуванням повноважень касаційного суду (частина друга статті 341 КАС України), відсутня можливість перевірити правильність їх висновків загалом по суті спору.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи приписи статті 353 КАС України, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

VI. Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року скасувати, а справу № 200/370/23 направити на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько