Справа № 640/13106/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року справа №640/13106/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію надану Державною податковою службою України від 05.11.2020 №4548/ІПК/99-00-05-05-02-06;

- зобов`язати Державну податкову службу України надати Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" нову індивідуальну консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 06.10.2020 №Е.13.0.0.0/4-201006/10234.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки в індивідуальній податковій консультації від 05.11.2020 №4548/ІПК/99-00-05-05-02-06 є безпідставними та суперечать нормам податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 липня 2021 року заяву позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року суддею Кочановою П.В. адміністративну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що індивідуальну податкову консультацію надано з урахуванням закріплених норм чинного законодавства, а доводи позивача є помилковими.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він наполягає на заявлених позовних вимогах, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Зауважував на помилковості трактування відповідачем норм права та безпідставності висновків в оскаржуваній консультації.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до Державної податкової служби України листом від 06.10.2020 № Е.13.0.0.0/4-201006/10234 про надання індивідуальної податкової консультації щодо визнання заборгованості безнадійною по фінансовим кредитам, виданим пов`язаним з банком особами, але які на момент визнання банком заборгованості безнадійної втратили статус пов`язаності відповідно до п. 14.1.159 ПК України.

Банком у зверненні до відповідача зазначалось, що пов`язаність з особою, якій видано фінансовий кредит, втрачено після набуття державою прав власності на 100 відсотків акцій у статутному капіталі Приватбанку та списання заборгованості відбувається після спливу майже 4 років, як особа втратила пов`язаність.

Платник звертав увагу на те, що списання зазначеної заборгованості не означає прощення боргу, банк продовжить роботу зі стягнення заборгованості.

При цьому, платник зазначав, що єдиним акціонером Приватбанку, якому належить 100 відсотків акцій статутного капіталу банку, є держава, відповідно пов`язаність на дату списання визначається саме до теперішнього власника (акціонера).

У зв`язку з цим у платника виникло питання щодо визнання заборгованості безнадійною за фінансовим кредитом, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів. При цьому, в момент здійснення кредитної операції фінансовий кредит (кредит на погашення обігових коштів) видано пов`язаній особі, а на момент списання боргу за таким кредитом, особа, якій було видано фінансовий кредит, втратила статус пов`язаності відповідно до п.п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Кодексу.

На адресу банку надійшла індивідуальна податкова консультація відповідача №4548/ІПК/99-00-05-05-02-06 від 05.11.2020, в якій податковою службою зазначено, що для цілей оподаткування не підпадає під визначення безнадійної заборгованості перед банком за фінансовим кредитом, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, якщо такий кредит наданий особі, яка була пов`язана з банком в момент здійснення кредитної операції, а на момент списання боргу за таким кредитом втратила статус пов`язаності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.14.1.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

За змістом пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Аналіз викладених норм права дає можливість дійти висновку, що індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Щодо суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» державний банк - це банк, 100 відсотків статутного капіталу якого належить державі. Єдиним акціонером державного банку є держава.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

До безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб:

пов`язаних з таким кредитором;

які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах;

які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки.

Отже, вимога щодо пов`язаності осіб в цілях визначення заборгованості безнадійною стосується боргу за фінансовим кредитом банківської установи.

Відповідно до п.п.14.1.159 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням визначених у даному підпункті критеріїв.

Об`єктом оподаткування податком на прибуток згідне з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Кодексу.

Різниці, що виникають при формуванні резервів банків та небанківських фінансових установ встановлені п. 139.3 ст. 139 Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.3.1 п. 139.3 ст. 139 Кодексу банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, визнають для оподаткування резерв за активами згідно з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням вимог підпунктів 139.3.2 - 139.3.4 цього пункту.

Згідно з п.п. 139.3.3 п. 139.3 ст. 139 Кодексу фінансовий результат до оподаткування збільшується:

1) на суму використання резерву для списання (відшкодування) активу, який не відповідає ознакам, визначеним п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу;

2) на суму використання резерву у зв`язку із припиненням визнання активу при прощенні заборгованості фізичних осіб, які є пов`язаними з таким кредиторам або перебувають з таким кредитором у трудових відносинах, або перебували з таким кредитором у трудових відносинах і період між датою припинення трудових відносин таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки.

Сума використання резерву у зв`язку із припиненням визнання активу при прощенні кредитором заборгованості інших осіб, не визначених підпунктом 2 цього підпункту, не змінює фінансовий результат до оподаткування.

Відповідно до п.п. 139.3.4 п. 139.3 ст. 139 Кодексу фінансовий результат до оподаткування зменшується, зокрема:

2) на суму списання у попередніх звітних періодах активу, який у звітному періоді набув ознак, визначених підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу;

4) на суму доходів (зменшення витрат) від погашення раніше списаної за рахунок резерву заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Проаналізувавши надану податкову консультацію, суд погоджується з доводами позивача, що нормами ПК України додатково не визначено та не конкретизовано будь-яких часових моментів чи проміжків, протягом яких ознака пов`язаності боржника впливає на визначення його заборгованості такою, що відповідає критерію безнадійності.

Однак, у висновках податкового органу зазначається лише констатуючий висновок, що для цілей оподаткування не підпадає під визначення безнадійної заборгованості перед банком за фінансовим кредитом, за яким прострочення погашення суми боргу становить понад 360 днів, якщо такий кредит наданий особі, яка була пов`язаною з банком в момент здійснення кредитної операції, а на момент списання боргу за таким кредитом втратила статус пов`язаності.

Отже, у спірній консультації відсутній будь-який аналіз з нормативним обґрунтуванням щодо строку застосування ознаки пов`язаності, зокрема чи лише в момент такого визнання (застосування), чи в момент використання резерву для списання (відшкодування), якщо інше не визначено нормами ПК України.

Також, ані під час розгляду звернення позивача, ані під час розгляду справи, відповідачем не надано обґрунтованих доводів на противагу позиції позивача, який вказував, що з метою визначення фінансового результату до оподаткування при використанні резерву для списання (відшкодування) активу, визначення відповідності заборгованості ознакам безнадійності, зокрема, і щодо статусу пов`язаності осіб, проводиться виключно на момент проведення списання заборгованості з балансу банку, що, в своє чергу, має безпосередньо визначальне значення для кінцевого висновку поставленого позивачем у зверненні питанні.

При цьому, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постановах від 06 травня 2020 року № 826/27228/15 та від 04 лютого 2021 року № 380/3686/20 зазначав на тому, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації. Рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації та не створювати додаткові обов`язки для позивача як платника податків.

Резюмуючи викладене, суд наголошує, що в спірній податковій консультації відповідач обмежився лише цитуванням норм ПК України та підсумуванням єдиним кінцевим висновком за відсутності будь-якої належної аргументації, обгрунтованості та логічності роз`яснення, що дає привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації та не дає повної ясності на поставлені питання позивача у звернення, а тому, оскаржувана індивідуальна податкова консультація підлягає скасуванню з подальшим наданням позивачу нової податкової консультації з поставленого питання у запити від 06.10.2020 № Е.13.0.0.0/4-201006/10234.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, що наслідки цього судового рішення не створить і не припинить прав чи обов`язків платника, оскільки відсутній юридичний факт звільнення від відповідальності, включаючи фінансову (штрафні санкції та пеня), платника податків, оскільки такі доводи не стосуються предмету спору та ґрунтуються на припущеннях щодо майбутніх можливих спорів позивача з податковим органом, що в даному випадку є неприйнятним.

Інші доводи та заперечення не сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 540,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 11.05.2021.

Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 4 540,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію надану Державною податковою службою України від 05.11.2020 №4548/ІПК/99-00-05-05-02-06.

Зобов`язати Державну податкову службу України надати Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" нову індивідуальну консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 06.10.2020 №Е.13.0.0.0/4-201006/10234, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26 лютого 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.