Справа № 240/31461/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

27 лютого 2025 року м. Житомир Справа № 240/31461/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву щодо судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити відповідні дії,

установив:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 06 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі позивач, заявник, ОСОБА_1 ) про встановлення судового контролю за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач) рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року прийнято та призначено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №240/6245/22 до розгляду в судовому засіданні на 27 лютого 2025 року о 14:30 годин, установлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у разі заперечення проти задоволення заяви до 07 лютого 2025 року для надання суду, з доказами направлення іншій стороні, заперечення на заяву та докази, на підставі яких ґрунтуються заперечення проти задоволення такої.

26 лютого 2025 року Головне управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області подало заперечення на заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заяви. Указує, що за результатами звірки з Єдиним державним демографічним реєстром, дата реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 у с. Заськи Коростенського району, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, визначена з 17 травня 2007 року. Тому з 01 січня 2025 року підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» заявнику не встановлено, в силу вимог статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Окрім того, згідно з даними паспорту НОМЕР_1 , виданого Овруцьким РВ УМС України в Житомирській області від 01 жовтня 1998 року, позивач 17 травня 2007 року зареєстрована в с. Заськи Коростенського району, Житомирської області.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні заяви.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд до початку судового засідання не повідомили.

Відповідно до частини 3821 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

З урахуванням вище наведеного, заслухавши позицію представника відповідача, суд, керуючись положеннями частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження, про що постановив відповідну ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною 5 статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина 2 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України).

Установлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців (частина 3 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника суб`єкта владних повноважень (частина 4 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 3822 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

До звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 3821 цього Кодексу.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 3822 цього Кодексу (частина 2 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 4 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини 3 статті 3821 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Відповідач зазначає, що на виконання Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 №1524, за результатами звірки з Єдиним державним демографічним реєстром, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 в с. Заськи, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, проведена з 17 травня 2007 року. Саме тому у відповідача відсутні підстави для встановлення доплати до пенсії.

Суд зазначає, що статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IX (далі Закон України №4059-IX) визначено:

«Установити, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.».

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення» від 27 грудня 2024 року №1524 (далі Постанова №1524), відповідно до статті 45 Закону України №4059-IX постановлено:

«Установити, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:

особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.».

Проаналізувавши наведені норми права, суд зазначає, що виплата доплати до пенсії здійснюється за умови наявності в пенсіонера статуса особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відсутності зміни місця проживання, який підтверджено відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби.

З матеріалів справи встановлено, що у позивача наявне посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи Серії НОМЕР_2 .

Поряд з цим, з наданого відповідачем витягу з інформації, сформованої на виконання положень Протоколу інформаційного обміну Пенсійного фонду України та Державної міграційної служби України під час здійснення звірки, встановлено, що ОСОБА_1 в с. Заськи, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, проведена з 17 травня 2007 року.

Однак, суд зазначає, що позивачем до заяви долучено повну копію паспорта серії НОМЕР_3 та довідку Лугинської селищної ради №2106 від 20 вересня 2022 року про проживання з 26 квітня 1986 року по 24 липня 1987 року у смт Лугини, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а також довідку Виконавчого комітету Овруцької міської ради №5309 від 29 вересня 2022 року про проживання з 24 липня 1987 року по 08 жовтня 1993 року у м. Овруч, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 проживала у різних населених пунктах, які при цьому належать до зони гарантованого добровільного відселення, а відповідно проживання у такій не переривалося.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність встановлення судового контролю, поклавши на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язання подати протягом 30 днів з моменту набрання законної сили цієї ухвали у справі №240/31461/22 звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати до суду звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №240/31461/22.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк для подання звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №240/31461/22 протягом 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Попередити начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що відповідно до частини 10 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини 3 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене статтею 3823 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Окис