Справа № 140/1028/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/1028/25

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Шепелюк В.Л., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання рішень недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради, в якому просить визнати недійсними рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 червня 2015 року №336-1, від 20 листопада 2019 року №731-1, від 01 грудня 2021 року №973-1.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви із зазначенням способу їх усунення, а саме: шляхом подання до суду нової редакції позовної заяви з її копіями відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити належне обґрунтування позовних вимог, заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку, надати належним чином засвідчені копії оскаржуваних рішень.

Позивач копію ухвали судді від 07 лютого 2025 року отримав 13 лютого 2025 року.

18 лютого 2025 року позивач подав заяву з процесуальних питань, у якій вказав, що за змістом позовної заяви зрозуміло, що на підставі незаконних оскаржуваних рішень ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» монопольно надає послуги із вивезення побутових відходів у місті Луцьку та незаконно стягує кошти з позивача. Також зауважив, що оскаржувані рішення є у публічному доступі, позивач дізнався про них у жовтні 2024 року на веб-сторінці відповідача, тому шестимісячний строк для їх оскарження ним не пропущений.

Розглянувши вказану заяву, суддя прийшов до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що предметом спору (позивач просить визнати недійсними) у справі є рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 червня 2015 року №336-1 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у місті Луцьку», від 20 листопада 2019 року №731-1 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у місті Луцьку», від 01 грудня 2021 року №973-1 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді».

Відповідно до статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) нормативно-правовий акт акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості акта є коло суб`єктів, на який він поширюється. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).

З урахуванням зазначеного, оскаржувані позивачем рішення від 17 червня 2015 року №336-1, від 20 листопада 2019 року №731-1, від 01 грудня 2021 року №973-1 в своєму загальному вигляді та структурі не є нормативно-правовими актами у розумінні КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

При цьому обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011).

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як стверджує позивач у заяві від 17 лютого 2025 року (подана до суду 18 лютого 2025 року), на підставі оскаржуваних рішень Луцьке комунальне автотранспортне підприємство «Луцькспецкомунтранс» незаконно надає послуги з вивезення побутових відходів та відповідно стягує з позивача за це кошти, чим порушує його права.

Відтак, зважаючи на календарні дати прийняття оскаржуваних рішень (17 червня 2015 року, 20 листопада 2019 року, 01 грудня 2021 року), та ту обставину, що нарахування/оплата за комунальні послуги, зокрема, за вивезення побутових відходів здійснюється щомісяця, позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів оскаржуваними рішеннями. Більше того сам же ОСОБА_1 зазначає, що вказані рішення є у публічному доступі, тому доводи про те, що останній дізнався про них лише 24 жовтня 2024 року, а відтак не пропустив строк звернення до суду, суд оцінює критично, оскільки наведене не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.

Із цим позовом позивач звернувся до суду 03 лютого 2025 року, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до суду, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не подав. При цьому, позивачем не було наведено жодних обґрунтованих причин і не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у нього можливості підготувати та подати позовну заяву у строк, встановлений Законом.

Варто зауважити, що при зверненні до суду позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Як встановлено пунктами 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За приписами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того необхідно зауважити, що на виконання вимог ухвали від 07 лютого 2025 року позивач подав заяву з процесуальних питань, у якій висловив незгоду з ухвалою про залишення позовної заяви без руху, проте не усунув недоліки позовної заяви, встановлені судом (не подав нову редакцію позовної заяви з її копіями відповідно до кількості учасників справи, з обґрунтуванням позовних вимог, заяви про поновлення строку звернення до суду). Позивач у своїй заяві вказує, що оскаржувані рішення є у публічному доступі, але це не звільняє його від обов`язку додати їх до матеріалів справи (частини четверта, сьома статті 161 КАС України).

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання рішень недійсними повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. Л. Шепелюк