Справа № 320/7449/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7449/22 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Левкович А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арле" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арле" до Бучанської міської ради, старости Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1, Управління державної казначейської служби України у м.Ірпені Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до суду з позовом до Бучанської міської ради, старости Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1, Управління державної казначейської служби України у м.Ірпені Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення старости с.Бабинці та с.Буда-Бабинецька Бучанської міської ради ОСОБА_1. про вилучення в ТОВ «Арле», що знаходиться за адресою с.Бабинці, вул.Заводська, 59 товарно-матеріальних цінностей, на підставі якого складено протокол вилучення запасів від 28.02.2022;

- визнати протиправними дії старости ОСОБА_1. по вилученню товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Арле», внаслідок яких складено протокол вилучення запасів від 28.02.2022;

- стягнути з Бучанської міської ради на користь ТОВ «Арле» матеріальну шкоду в сумі 4434526,30 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення Старости ОСОБА_1. про вилучення товарів ТОВ «Арле» є незаконним та спричинило матеріальну шкоду, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Бучанська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що в період з 01.03.2022 по 12.04.2022 у ОСОБА_1. були відсутні повноваження старости Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради, а Бучанською міською радою жодних рішень про вилучення матеріальних цінностей ТОВ «Арле» не приймалося.

ГУ ДКС України у Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що протокол про вилучення запасів не створює правових наслідків і не вважається рішенням старости про вилучення товару.

Староста Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1. відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що ним, як старостою, не приймалося жодного рішення про вилучення у ТОВ «Арле» товарно-матеріальних цінностей, відповідно, відсутні будь-які розпорядження посадових осіб чи рішення Бучанської міської ради щодо такого вилучення, а сам протокол вилучення запасів від 28.02.2022 було складено та підписано у травні 2022 року.

Будь-які письмові пояснення УДКС України у м.Ірпені Київської області в матеріалах справи відсутні.

УДКС України у м.Ірпені Київської області та ГУ ДКС України у Київській області явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника Бучанської міської ради та ОСОБА_1., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований юридичною особою 10.09.2007 за кодом ЄДРПОУ, до основного виду діяльності якого за КВЕД належить 10.13 «Виробництво м`ясних продуктів».

У користуванні позивача були приміщення складу та виробництва, розміщені на території селища Бабинці Бучанського району Київської області по вул.Заводській, 59, що визнається сторонами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 запроваджено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжувався та діє на момент апеляційного розгляду справи.

Бучанська громада з 24.02.2022 перебувала в зоні бойових дій та частина громади була під окупацією.

В матеріалах справи наявна копія протоколу про вилучення запасів, датованого 28.02.2022, в якому зазначено, що старостою с.Бабинці та с.Буда-Бабинецька ОСОБА_1. прийнято рішення вилучити у підприємства ТОВ «Арле», що знаходиться за адресою с.Бабинці, вул.Заводська, 59, товарно-матеріальні цінності, придатні для споживання та/або використання, задля уникнення можливості їх повної втрати, у кількості 146 найменувань (а.с.76-79 т.1).

03.05.2022 ТОВ «Арле» складено протокол інвентаризаційної комісії від 03.05.2022, відповідно до якого під час перебування в с.Бабинці загарбницьких військ рф, на підприємстві ТОВ «Арле» були вилучені та/або знищені такі види запасів: готова продукція власного виробництва, рах.№26 у кількості 79 найменувань на загальну суму 859485,38 грн та м`ясна сировина, напівфабрикати, спеції, витратні та пакувальні матеріали, рах.№201, 204, 209, 25, 281 у кількості 194 найменування на загальну суму 3354601,73 грн (а.с.80-87 т.1).

У вказаному протоколі наявне виправлення (допис) «для потреб жителів громади, що перебували в окупації».

Вважаючи рішення про вилучення майна протиправним та таким, що завдало матеріальні збитки позивачу, останній звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що старостою Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1., у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та з урахуванням обсягу повноважень старости, не приймалося рішення про вилучення в ТОВ «Арле» товарно-матеріальних цінностей.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», який визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення старостинських округів, затвердження Положення про старосту, затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону.

Згідно з ч.5 ст.54-1 наведеного Закону староста: 1) уповноважений сільською, селищною, міською радою, яка його затвердила, діяти в інтересах жителів відповідного старостинського округу у виконавчих органах сільської, селищної, міської ради; 2) бере участь у пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради та засіданнях її постійних комісій з правом дорадчого голосу. Бере участь у засіданнях виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради; 3) має право на гарантований виступ на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, засіданнях її постійних комісій та виконавчого комітету з питань, що стосуються інтересів жителів відповідного старостинського округу, на засіданнях органів самоорганізації населення, що діють у межах відповідного старостинського округу; 4) сприяє жителям відповідного старостинського округу у підготовці документів, що подаються до органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, а також у поданні відповідних документів до зазначених органів. За рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради надає адміністративні послуги та/або виконує окремі завдання адміністратора центру надання адміністративних послуг (у разі утворення такого центру); 5) бере участь в організації виконання рішень сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень сільського, селищного, міського голови на території відповідного старостинського округу та у здійсненні контролю за їх виконанням; 6) бере участь у підготовці пропозицій до проекту місцевого бюджету в частині фінансування програм, що реалізуються на території відповідного старостинського округу; 7) вносить пропозиції до виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради з питань діяльності на території відповідного старостинського округу виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, підприємств, установ, організацій комунальної власності та їх посадових осіб; 8) бере участь у підготовці проектів рішень сільської, селищної, міської ради, що стосуються майна територіальної громади, розташованого на території відповідного старостинського округу; 9) бере участь у здійсненні контролю за використанням об`єктів комунальної власності, розташованих на території відповідного старостинського округу; 10) бере участь у здійсненні контролю за станом благоустрою відповідного старостинського округу та інформує сільського, селищного, міського голову, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради про результати такого контролю; 11) отримує від виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, підприємств, установ, організацій комунальної власності та їх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для здійснення наданих йому повноважень; 12) сприяє утворенню та діяльності органів самоорганізації населення, організації та проведенню загальних зборів, громадських слухань та інших форм безпосередньої участі громадян у вирішенні питань місцевого значення у відповідному старостинському окрузі; 13) здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та іншими законами України.

Рішенням Бучанської міської ради від 17.11.2020 № 11-1-VIII, ОСОБА_1. було затвердженого на посаду старости у селищі Бабинці та селі Буда-Бабинецька та розпорядженням міського голови від 18.11.2020 № 410-к, ОСОБА_1. було прийнято на посаду старости у селищі Бабинці та селі Буда-Бабинецька Бучанської міської ради з 18.11.2020 (а.с.44-45 т.2)

Рішенням Бучанської міської ради від 17.11.2020 № 6-1-VІІІ затверджено Положення про старосту (далі - Положення) у новій редакції, яким встановлюються загальні положення, права та обов`язки старости, організація роботи старости, підзвітність, підконтрольність старости (а.с.41-43 т.2).

У відповідності до ч. 1 розділу 1 даного Положення, староста є посадовою особою місцевого самоврядування, яка затверджується на строк повноважень міської ради у відповідному старостинському окрузі, утвореному рішенням Бучанської міської ради. У своїй діяльності староста керується Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про добровільне об`єднання територіальних громад», іншими актами законодавства України, рішеннями Бучанської міської ради та її виконавчого комітету, Статутом Бучанської міської об`єднаної територіальної громади та цим Положенням, іншими актами чинного законодавства України (ч. 1.3 розділу 1 Положення). Відповідно до ч.1.4-1.5 розділу 1 Положення, староста затверджується Бучанською міською радою на строк її повноважень за пропозицією Бучанського міського голови. Староста за посадою є членом виконавчого комітету Бучанської міської ради і працює в ньому на постійній основі.

Відповідно до посадової інструкції старости Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради, останній є посадовою особою органу місцевого самоврядування, який затверджується Бучанською міською радою за поданням міського голови на строк повнважень міської ради у Бабинецькому старостинському окрузі (а.с.46-48 т.2).

Тож, за своїм правовим статусом Бучанська міська рада, є органом місцевого самоврядування, що представляє інтереси Бучанської територіальної громади, а староста Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради, є посадовою особою місцевого самоврядування, який затверджується Бучанською міською радою за поданням міського голови на строк повноважень міської ради у Бабинецькому старостинському окрузі.

При цьому, ні норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ні Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», ні наведені Положення чи Інструкція не наділяють старосту повноваженнями на вилучення або примусове відчуження майна у фізичних чи юридичних осіб, що належить їм на праві власності.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Частиною 7 ст.319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власник може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ч.1-3 ст.353 ЦК України у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція).

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та він діє на момент апеляційного розгляду даної справи.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

У п. 8 цього Указу встановлено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч.2 ст.3 Закону № 389-VIII військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

За приписами п.4 ч.1 ст.8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такий захід правового режиму воєнного стану як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 № 4765-VI (далі - Закон № 4765-VI).

Частиною 1 ст.1 Закону № 4765-VI встановлено, що примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст.3 Закону № 4765-VI примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості. Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Згідно зі ст.4 Закону № 4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Статтею 7 Закону № 4765-VI встановлено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються:

1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення;

2) відомості про власника (власників) майна:

для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код;

для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті;

3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності);

4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані;

5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що примусове відчуження або вилучення майна можливе в умовах правового режиму воєнного на підставі рішення військового командування, погодженим відповідним органом місцевого самоврядування.

При цьому, вилученню підлягає майно, що належить виключно державним підприємствам чи державним господарським об`єднанням.

Натомість щодо майна, належного приватним юридичним чи фізичним особами може бути застосовано виключно примусове відчуження.

Відповідним доказом примусового відчуження чи вилучення майна є виключно акт, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року №998 "Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусове відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

В той же час, подані позивачем копії протоколу про вилучення запасів та протоколу інвентаризаційної комісії не є належними доказами примусового відчуження відповідних товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Арле».

Суд звертає увагу, що староста Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1., як посадова особа Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради, має вичерпний перелік повноважень, визначених його посадовою інструкцією, серед яких, зокрема, відсутні повноваження щодо розпорядження майном фізичних чи юридичних осіб приватної форми власності.

Водночас, з наявної у матеріалах справи копії листа Військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 №116/10/2/1025 вбачається, що в тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймалося рішення про примусове відчуження, вилучення товарно-матеріальних цінностей, належних ТОВ «Арле», які зберігалися на складі за адресою Київська область, бучанський район, с.Бабинці, вул.Заводська, 59 (а.с.78 т.2).

Листом від 27.07.2022 №12.1-08/2/2335 Бучанська міська рада також повідомила, що посадовими особами Бучанської міської ради будь-яких розпоряджень щодо вилучення товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Арле» не приймалося (а.с.50 т.2).

Отже, в рамках даної справи судом встановлено відсутність підстав вважати, що відповідною посадовою особою Бучанської міської ради, зокрема старостою Бабинецького старостинського округу ОСОБА_1.. приймалось рішення про примусове відчуження чи вилучення належного позивачу майна.

Наведена в протоколі про вилучення запасів інформація, що старостою с.Бабинці та с.Буда-Бабинецька було прийнято відповідне рішення про вилучення у ТОВ «Арле» товарно-матеріальних цінностей не є свідченням прийняття посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідного рішення про вилучення майна.

Відповідно до копії акта від 01.03.2022 про розкриття ковбасного цеху по вулиці Заводська, 59, яким зафіксовано, що 01 березня 2022 року о 14:00 год було розкрито ковбасний цех по вулиці Заводська, 59 для потреб населення, в присутності: старости ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Навішано замок та приміщення взято під охорону, суд зазначає, що ним зафіксовано, що ковбасний цех ТОВ «Арле» було розкрито 01.03.2022 в присутності старости, а не за його рішенням (а.с.112 т.2).

При цьому, сам факт складання 28.02.2022 протоколу (а.с.76-79 т.1), в якому зафіксований точний перелік найменувань товарно-матеріальних цінностей із зазначенням їх точної кількості, аж до грамів є сумнівним, оскільки до розкриття 01.03.2022 о 14:00 ковбасного цеху по вул.Заводська 59 неможливо було встановити точну кількість та найменування продукції, що перебувала у належному позивачу приміщенні.

Також, колегія суддів враховує, що розпорядженням Бучанського міського голови від 01.03.2022 № 35, було оголошено простій не з вини працівників посадовим особам та іншим працівникам Бучанської міської ради з 01 березня 2022 року до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, крім осіб, які переведені на дистанційну роботу, згідно з додатком (а.с.104-105 т.2).

На підставі розпорядження Бучанського міського голови від 11.04.2022 № 38, простій не з вини працівників Бучанської міської ради було припинено з 12 квітня 2022 року (а.с.101 т.2).

Отже, у період з 01.03.2022 по 12.04.2022 у ОСОБА_1. були відсутні повноваження старости Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради, у зв`язку з чим, останній не міг виконувати покладені на нього обов`язки посадової особи органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі протокол про вилучення запасів, датований 28.02.2022, який підписаний старостою та затверджений ним самим, як і акт про розкриття складу є документами, в якому зафіксовані певні обставини, однак не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав, а тому не можуть вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень.

Також, суд враховує, що наведена в протоколі про вилучення запасів інформація про кількість вилучених товарно-матеріальних цінностей не відповідає інформації, вказаній в протоколі інвентаризаційної комісії щодо кількості вилученої готової продукції та сировини (а.с.76-87 т.1).

При цьому, відповідачем не доведено факту понесення ним матеріальної шкоди в сумі 4434526,30 грн внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідних рішень, враховуючи, що на момент розкриття ковбасного цеху позивача 01.03.2022 ОСОБА_1. не виконував обов`язки старости через оголошений простій.

Колегія суддів враховує покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що були допитані судом першої інстанції в судовому засідання. Так, ОСОБА_5 зазначав, що при складанні акту про відкриття цеху фактичного його відкриття він не здійснював, продукцію староста ОСОБА_1. безпосередньо не вилучав, а саме вилучення в зазначених об`ємах фізично неможливе, частина продукції була зіпсована та до відповідного складу працівники товариства мали доступ з першого дня окупації. ОСОБА_2 , будучі охоронцем складу, отримав телефонний дзвінок від начальника цеху (заступника директора), який повідомив, що працівникам ТОВ «Арле» було надано можливість взяти продукцію в рахунок заробітної плати, після чого неодноразово приїжджали працівники та брали з цеху продукцію. Також, ОСОБА_2 підтвердив, що інженер товариства повідомив про можливість мешканцям селища брати продукцію, яка роздавалась по спискам. Свідок свідок ОСОБА_7 повідомив, що бачив, як працівники цеху приходили та роздавали продукцію мешканцям селища. Щодо того, чи забирав продукцію староста, свідок повідомив, що не бачив його. Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що працівники ТОВ «Арле» надали можливість отримання м`ясної продукції та він особисто разом із працівниками ТОВ «Арле» розвозив продукцію по домівках мешканців селища.

При цьому, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ТОВ "Арле" Вага Ю.В. підтвердила, що із заявами про незаконне вилучення товарно-матеріальних цінностей, або завдання йому матеріальних збитків позивач до правоохоронних органів не звертався.

За таких обставин, судом не було встановлено вчинення відповідачами протиправних дій та прийняття рішень, якими завдано шкоду позивачу, що свідчить на користь висновків суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що судом не було встановлено вчинення відповідачами протиправних дій та прийняття рішень, якими завдано шкоду позивачу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арле" - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма