Справа № 160/30746/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
18.11.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у зв`язку з наявністю інвалідності.
В обґрунтування позовних вимоги представником позивача адвокатом Співак Вікторією Анатоліївною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3236 від 19.12.2016 року, ордер серії АЕ №1284164 від 08.05.2024 року, Договір №12/04/2024 про надання юридичної (правничої) допомоги від 12.04.2024 року, Додаткова угода №1 від 24.05.2024 року) зазначено, що 09.08.2024 позивачем на командира військової частини НОМЕР_1 було направлено рапорт з нотаріально завіреними додатками та описом, в якому було наведено законні підстави для звільнення позивача з військової служби з підстав наявності у нього інвалідності III групи. До рапорту було долучено: копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №130005; нотаріально завірену копію довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060026; нотаріально завірену копію Пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ; копію паспорту серії НОМЕР_4 ; копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного. Так, старший лейтенант, ОСОБА_1 , на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , проте дійсним висловив категоричне небажання продовжувати військову службу через наявність у нього інвалідності III групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №130005, і який згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у паданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060026 має 30% втрати професійної працездатності. Таким чином, наявні всі правові підстави для звільнення з військової служби ОСОБА_1 згідно з п. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за яким військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період під час воєнного стану, звільняються з військової служби за наявності III групи інвалідності.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_6 .
08.08.2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю в нього інвалідності ІІІ групи, та направив рапорт з додатками засобами поштового зв`язку експрес-поштою ІТ LOGISTIK на адресу АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060026, виданої Обласною МСЕК №2, ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності безстроково з 01.11.2021 року ступінь втрати професійної працездатності складає 30%, потреба у медичній та соціальній допомозі самостійний курс лікування.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №130005, виданої Обласною МСЕК №2, ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності безстроково з 01.11.2021 року
Розглянувши адвокатський запит представника позивача щодо звільнення останнього з військової служби, листом 117/82б/ВихЗПІ від 19.07.2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відповідь, в якій повідомлено наступне. За інформацією наданою військовою частиною НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Встановленим порядком з рапортом про звільнення з військової служби до командування військової частини НОМЕР_7 , не звертався. Оригіналів (чи належним чином завірених копій) документів, що підтверджують підстави для звільнення, не надавав. З 12.03.2024 року військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частили або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2024 №72 військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 призупинено.
Станом на день звернення позивача до суду з цим позовом рапорт останнього не розглянуто, відповіді від відповідача не надходило.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними та безпідставними звернувся до суду із цією позовною заявою.
Таким чином, спірним у справі є відмова позивачу у розгляді його рапорту на звільнення з військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 06.11.2023 року №734/2023, від 05.02.2024 року №49/2024).
Позивач звертається з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами 08.08.2024 року, тобто в період дії воєнного стану.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи (абзац сьомий підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону, який стосується спірних правовідносин);
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.
Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них, а також командувачами видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України.
Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).
Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" та визначено підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Як вбачається з рапорту позивача, останній 08.08.2024 року звернувся до відповідача із рапортом про звільнення за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки позивач має встановлену інвалідність ІІІ групи.
До рапорту було долучено: копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №130005; нотаріально завірену копію довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060026; нотаріально завірену копію Пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ; копію паспорту серії НОМЕР_4 ; копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного
Рапорт з додатками засобами поштового зв`язку експрес-поштою ІТ LOGISTIK на адресу Доненька область м. Дружківка, вул. Попова, 30.
Проте, матеріали справи не містять доказів отримання вказаних документів відповідачем, що також зауважує у відзиві відповідач.
При цьому, як вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 117/82б/ВихЗПІ від 19.07.2024 року вбачається, що з 12.03.2024 року військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частили або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2024 №72 військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 призупинено.
Відповідно до повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 11.03.2024 року №1140, повідомлено, що позивач 04.03.2024 року самовільно залишив місце служби, без зброї.
Наказом командира військової частини НОМЕР_6 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про проведення службового розслідування» від 04.03.2024 №155 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_6 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до відповідальності військовослужбовця військової частини НОМЕР_6 » від 11.03.2024 №169 було накладено дисциплінарне стягнення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 «Догана» та направлено повідомлення про кримінальне правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану старшим лейтенантом ОСОБА_1 до начальника слідчого підрозділу Територіального управління ДБР у м. Краматорську для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.
Крім того, суд звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи та з записів в посвідченні офіцера позивача серії НОМЕР_2 , останній проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_6 .
Однак, рапорт на звільнення позивачем було подано на командира військової частини НОМЕР_1 , з порушенням вимог Положень про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, оскільки рапорт не було подано «по команді».
При цьому, суд звертає увагу, що в позові представником позивача заявлено позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у зв`язку з наявністю інвалідності.
Таким чином, враховуючи позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, у відповідача були відсутні правові підстави для розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки позивачем до рапорту не додані належні документи, що підтверджують підстави для звільнення.
Всі інші заявлені позовні вимоги є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна