Справа № 640/31331/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Мельничука В.П., Черпака Ю.К.

За участю секретаря: Руденко Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального управління справами Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року, суддя Горобцова Я.В., у справі за адміністративним позовом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору винесену державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.09.2021 ВП № НОМЕР_2;

- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесені державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.09.2021 ВП НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем протиправно, оскільки позивачу не надано можливості добровільно виконати відповідне рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14 грудня 2022 року вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15 грудня 2022 року.

28 березня 2023 року матеріали адміністративної справи №640/31331/21 отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2023 року справа розподілена судді Горобцовій Я. В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року справа прийнята до провадження, призначено дату розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 18 квітня 2023 року о 15:20 год.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року, прийнятою під час розгляду справи у судовому засіданні, постановлено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Центральне управління справами Міністерства оборони України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист № 826/13050/18 Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2020 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 73 066, 35 грн грошової компенсації за неотримане речове майно.

Державним виконавцем 12.11.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

12.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, виконавчий збір у розмірі: 20 000, 00 грн.

Також, 12.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, якою визначено для боржника військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України суму мінімальних витрат -177,87 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2021 по справі №826/13050/18 замінено боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2 щодо виконання рішення суду від 26.06.2020 у справі №826/13050/18 за виконавчим листом від 03.09.2020, виданим Окружним адміністративним судом міста Києва, змінивши боржника - військову частину НОМЕР_1 на належного боржника - Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Постановою державного виконавця від 02.08.2021 замінено боржника у виконавчому провадженні на Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України.

На адресу Центре забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України направлено вимогу державного виконавця, якою зобов`язано боржника надати відповідне письмове підтвердження виконання рішення суду, у разі невиконання надати письмові пояснення за фактами невиконання вимог виконавчого листата законних вимог державного виконавця.

Листом Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_2 від 13.08.2021 №292/3338 повідомлено про повне фактичне виконання рішення суду та надано підтверджуючі документи

20.09.2021 державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.

Також, 20.09.2021 державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_2, якою стягнуто з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України виконавчий збір у розмірі 24 000,00 грн.

Окрім того, 20.09.2021 державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 у розмірі 401,85 грн.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частина 1 статті 27 Закону №1404-VIII установлює, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Абзац 1 частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частина 3 статті 40 Закону №1404-VIII установлює, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону №1404-VIII, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, у якій зазначається розмір та порядок стягнення такого.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №703/1086/17, від 28 квітня 2020 року у справі №480/3452/19, від 21.05.2020 у справі №336/2056/17, від 02.06.2021 року у справі № 160/4481/20.

Разом з тим, як було зазначено вище, розмір виконавчого збору згідно з положеннями частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом. Тобто, якщо це рішення «майнового характеру», то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15.12.2020, та з 01.01.2021 по 30.11.2021 такий розмір становить 6000 грн на місяць.

Згідно матеріалів справи постановою державного виконавця від 20.09.2021 вирішено стягнути з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України виконавчий збір у сумі 24000 грн, тобто виходячи із чотирьох розмірів мінімальної заробітної плати (4 х 6000 грн) як за виконання рішення немайнового характеру.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, з-поміж іншого, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) та від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс200.

Як убачається із матеріалів справи, постанову про стягнення виконавчого збору винесено державним виконавцем на підставі виконавчого листа від 03.09.2020, виданого на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року у справі №826/13050/18, яким зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 73 066 (сімдесят три тисячі шістдесят шість гривень) 35 копійок грошової компенсації за не отримане речове майно.

Таким чином, вимога щодо нарахування грошової компенсації за не отримане речове майно є майновою вимогою, оскільки її об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці, відповідно розмір виконавчого збору у даному випадку мав обраховуватися з урахуванням суми грошової компенсації, яку рішенням суду зобов`язано виплатити, тобто як зі спору майнового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2022 року у справі №280/9443/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 20.09.2021 ВП № НОМЕР_2 не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

Щодо постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.09.2021 ВП НОМЕР_2, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VІІІ витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчою провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно частини 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрат виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову гро стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

За рахунок стягнутих з боржника коштів підлягають компенсуванню витрати виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у відповідності до наступного розрахунку: Конверт середній С5 0,30*8=2,40 грн; Рекомендований лист з повідомленням про вручення (маркувальна машина + 20% ПДВ) 39,50*5=197,50 грн; Простий лист (маркувальна машина + 20% ПДВ) 13,50*3 =40,50 грн.; Папір офісний А4 (1 аркуш) 0,18*28=5,04 грн; Витрати тонера на друк 1 аркуша А4 1,93*44=84,92 грн; Обкладинка «виконавче провадження» 2,49*1=2,49 грн; Користування «АСВП» - 69 грн.

Загальна сума витрат виконавчого провадження становить: 401,85 грн.

Отже, керуючись статтею 42 Закону № 1404-VІІІ, державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.09.2021 ВП НОМЕР_2.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.09.2021 ВП НОМЕР_2 та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального управління справами Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.09.2021 ВП НОМЕР_2 та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 20.09.2021 ВП № НОМЕР_2, винесену державним виконавцем Гатинюк Т.Ю. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Мельничук В.П.

Черпак Ю.К.

Повний текст виготовлено: 26 лютого 2025 року.