Справа № 160/25539/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 16.05.2024 по 11.09.2024р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з 16.05.2024 по 11.09.2024;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК:
-згідно довідки ВЛК №271 з 13.03.2024 по 12.04.2024р.;
-згідно довідки ВЛК з 08.07.2024 по 08.08.2024;
-з 21.05.2024 р. по 03.06.2024 р. перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька МЛ №3» КМР;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та виплатити ОСОБА_2 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК:
-згідно довідки ВЛК №271 з 13.03.2024 по 12.04.2024р.;
-згідно довідки ВЛК з 08.07.2024 по 08.08.2024;
-з 21.05.2024 р. по 03.06.2024 р. перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька МЛ №3» КМР.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з другої половини травня по 11 вересня 2024 йому не було нараховано і виплачено грошове забезпечення. Внаслідок погіршення здоров`я і перенесеного інсульту під час виконання обов`язків військової служби позивач перебував на стаціонарному лікуванні, натомість після лікування, звернувшись з рапортом про виплату грошового забезпечення, відповідач грошове забезпечення не виплатив. Крім того, позивач вважає, що має право на виплату додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
15.01.2025 від Міністерства оборони України на виконання ухвали суду надійшла інформація щодо адреси Військової частини НОМЕР_1 .
16.01.2025 у зв`язку з неявкою позивача збільшено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.02.2025 об 11:30 год.
16.01.2025 поштою від ОСОБА_2 надійшла заява про проведення підготовчого засідання за його відсутності.
Від позивача 04.02.2025 отримано заяву про розгляд справи без його участі.
04.02.2025 електронною поштою і через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
На підставі рапорту начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 24.05.2024 вх.№7057, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №447 від 25.05.2024 було призначено службове розслідування за фактом госпіталізації без направлень на лікування до медичних закладів стосовно молодшого сержанта ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
В зв`язку з тим, що на час призначення вищевказаного службового розслідування існувала обґрунтована підозра в тому, що молодший сержант ОСОБА_2 відсутній на службі без поважних причин, та з метою недопущення завдання збитків державі, молодшому сержанту ОСОБА_2 було призупинено виплату грошового забезпечення.
Після отримання постанови ВЛК позивач до місця служби не повернувся, і таким чином без поважних причин відсутній на місці служби до теперішнього часу.
На даний час молодший сержант ОСОБА_2 зарахований в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 і до цього часу не звільнений з військової служби.
Що стосується вимоги позивача про виплати йому додаткової винагороди, то вона повністю безпідставна.
Позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій як на таку, що діяла у спірний період. Проте вказана постанова втратила чинність ще 01.03.2018 року, тобто задовго до настання спірного періоду.
Як на підставу для нарахування йому додаткової винагороди позивач посилається на постанову КМУ від 28.02.2022 року №168. Відповідно до вказаної постанови до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. При цьому позивач не надає жодного доказу про наявність у нього поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
04.02.2025 підготовче засідання закрито. Розгляд справи по суті призначено на 25.02.2025 на 11:00 год.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.
На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_2 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію» був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України у зв`язку з військовою збройною агресією рф щодо України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №105 від 28.12.2023 позивач був зарахований до складу військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка НОМЕР_3 від 02.06.1989.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №184, затвердженого 28.07.2024 Регіональною ВЛК позивач на підставі ст. 39-а графи 2 Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Станом на 11.09.2024 наказ про звільнення позивача з військової служби не прийнято.
Внаслідок погіршення здоров`я та перенесеного інсульту під час виконання обов`язків військової служби під час мобілізації, позивач перебував на стаціонарному лікуванні:
З 24.01.2024 по 02.02.2024 відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №189 Військової частини НОМЕР_4 .
З 21.02.2024 по 14.03.2024 відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1685 КНП «Міської лікарні швидкої медичної допомоги».
З 15.04.2024 по 13.05.2024 відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2480 КП «Криворізька центральна районна лікарня Новопільської сільської ради»;
З 21.05.2024 по 03.06.2024 відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3424 КП «Криворізька МЛ №3;
з 03.06.2024 по 09.07.2024 відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2165/769 КНП «Криворізька МЛ №7».
Позивач був переведений по евакуації для подальшого лікування та скерований на ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно довідки ВЛК №271 від 13.03.2024 позивачу було надано відпустку на лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
Згідно довідки ВЛК №161 від 08.07.2024 позивачу було надано звільнення від виконання обов`язків військової служби на 30 календарних днів. Для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу.
Відповідно до Свідоцтва про хворобу №184, затвердженого 20 регіональною військово-лікарською комісією 28.07.2024 захворювання ОСОБА_2 , пов`язане з проходженням військової служби. На підставі ст. 39-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Позивач зазначає, що зі слів безпосереднього командира позивача та лікаря медроти, наказ №153 від 30.05.2024 про зняття позивача з усіх видів забезпечення було скасовано, натомість копії наказу позивачу надано не було.
14.08.2024 позивачем до Військової частини НОМЕР_1 було направлено рапорт про виплату йому додаткової винагороди за весь час перебування на лікуванні за висновком ВЛК та грошове забезпечення з травня 2024 по день звернення з рапортом.
Станом на 11.09.2024 позивачу не нараховано і не виплачено грошове забезпечення з 16.05.2024 по 11.09.2024 та не нараховано і не виплачено додаткової винагороди у сумі 100000,00 грн.
Бездіяльність відповідача щодо непроведення вищевказаних виплат є протиправною, такою, що порушує права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XІІ ( Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до ст. 1 Закон № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх з службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошеве та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІдо складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами ч. 4 ст.9 Закону №2011-ХІІгрошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3)поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4)під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5)під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Пунктом другим постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»(далі - Постанова №704), установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно п. 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно п. 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Пунктом 14 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Згідно п. 15 Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідачем надано копію витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.05.2024 №447 «Про призначення службового розслідування», в якому наказано начальнику лікувального відділення медичної роти Військової частини НОМЕР_1 капітану медичної служби ОСОБА_4 провести службове розслідування за фактом госпіталізації без направлень на лікування до медичних закладів стосовно командира 2 відділення технічної розвідки командира машини взводу технічної розвідки ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 та подати акт службового розслідування на затвердження у встановленому порядку до 03.06.2024.
Натомість матеріали справи не містять доказів проведення службового розслідування, оформленого за його результатами акту, затвердженого у встановленому порядку, наказу про зупинення грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла) (п. 1-2 Постанови №168).
З аналізу норми постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З наданих позивачем виписок з медичних карт вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з гіпертонічною хворобою.
Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 241, 243, 244-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 16.05.2024 по 11.09.2024р..
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за період з 16.05.2024 по 11.09.2024.
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона