Справа № 380/3307/24
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2025 року

м. Київ

справа №380/3307/24

адміністративне провадження № К/990/5835/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 у справі № 380/3307/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

13.02.2025 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 у справі № 380/3307/24.

Предметом оскарження у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 10.01.2024 № 17 щодо відмови у перерахунку позивачці пенсії за віком відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-IV) з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018, 2019, 2020 роки .

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, статті 262 КАС України та пункту 2 частини першої статті 263 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржниця зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Стосовно «виняткового значення» справи для позивачки, то в цьому випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Однак, твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для неї не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржниці у цій справі в особливу категорію спорів.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Разом з тим, в обґрунтування права на касаційне оскарження скаржниця зазначає про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме неврахування судами попередніх інстанцій висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 та Верховного Суду, викладених у постановах від 10.06.2024 у справі №460/51067/22, від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 19.01.2022 у справі № 528/639/17 та від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17 у подібних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17, на яку скаржниця посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, предметом оскарження були дії щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV (після переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за її призначенням;

В постановах Верховного Суду від 10.06.2024 у справі №460/51067/22, від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17 та від 19.01.2022 у справі № 528/639/17, на які скаржниця посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України предметом оскарження були дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачам пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, однак як встановлено судами у вказаних справах позивачам первинно було призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону України » від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", а в подальшому, на підставі їх заяв переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, а тому, враховуючи факт призначення іншого виду пенсії, Верховний Суд у цій справі вказав на наявності у позивача права на застосування при такому призначенні середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону.

Водночас, у справі №380/3307/24, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка з 21.08.2014 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та в подальшому її в автоматичному режимі переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV(як більш вигідний варіант), з нарахуванням пенсійної виплати із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014- 2016 роки, передбаченого пунктом 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Колегія судів наголошує, що приписами пунктів 4-7 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017, однак застосовується з 01.10.2017, прямо передбачено переведення на пенсію за віком згідно з Законом №1058-IV, а не призначення нової. Перерахунок пенсії у такому випадку має здійснюватися на підставі пунктів 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, при умові, що пенсія була призначена до 01.10.2017. При цьому не можна застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, як це передбачено статтею 40 Закону №1058-IV, оскільки автоматичне переведення не передбачає нового призначення пенсії на загальних підставах.

Отже, аналіз постанов Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17, від 10.06.2024 у справі №460/51067/22, від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17 та від 19.01.2022 у справі № 528/639/17, на які зроблено посилання в касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень у справі № 380/3307/24 не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, оскільки вони ухвалені за різних фактичних обставин у справі, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, Суд не бере до уваги посилання скаржниці на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, оскільки жодної постанови за цим номером у Єдиному державному реєстрі судових рішень не знайдено.

Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 16.12.2024 у справі № 500/4386/22 викладав правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та суди попередніх інстанцій сформулювали позицію в оскаржуваних судових рішеннях, яка узгоджується із зазначеним висновком Верховного Суду та колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від таких.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 у справі № 380/3307/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

........................

........................

.......................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

С.Г. Стеценко,

Судді Верховного Суду