Справа № 731/697/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 731/697/24 Суддя (судді) першої інстанції: Савенко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Варвинського районного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просила суд визнати дії відповідача протиправними, і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №626309 від 11 листопада 2024 року, винесену інспектором відділу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Ковган А.А. про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, а також ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 1 190 грн.

На переконання позивача, вказана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства за адміністративне правопорушення яке ним не вчинялося. Відомості, які вказані у спірній постанові, не відповідають дійсним обставинам справи, адже склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення відсутній. Докази на підтвердження обставин події правопорушення відсутні, до постанови не додавалися та під час розгляду справи працівником поліції не демонструвалися. Інформація щодо ідентифікуючих відомостей технічних засобів фіксації у змісту спірної постанови відсутня.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, наданий відповідачем, чітко та однозначно підтверджує факт порушення позивачем вимог п.п. 31.6 «б» та п. 2.9. «в» ПДР України, що відповідає складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, що полягає у керуванні транспортним засобом у темну пору доби з непрацюючими задніми габаритними ліхтарями, а також з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не повне з`ясування обставин справи та не спростування ним доводів позивача, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова складена з порушенням законодавства.

Відповідно до норм статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

На виконання вимог зазначеної статті дану справу терміново призначено до розгляду.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА №626309, складеної 11 листопада 2024 року інспектором СРПП Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівської області Ковган А.А., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі - 1 190 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , 11 листопада 2024 року о 20 год. 10 хв. у с-щі Варва по вул. Шевченка, б. 21, керувала транспортним засобом марки «PEUGEOT-307», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому в темну пору доби не працювали задні габаритні ліхтарі, також не працювала підсвітка заднього номеру, чим порушила вимоги п.п. 31.6 «б» та п. 2.9. «в» ПДР України, і вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п.п «б» п. 31.6. ПДР України, подальший рух транспортних засобів забороняється, зокрема у випадку, якщо у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно з п.п. «в» п. 2.9. ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження законності спірної постанови, стороною відповідача долучено до матеріалів справи оптичний диск DVD+R марки «Verbatim» (16x/4.7Gb/120min) з відеозаписом, здійсненим на боді-камеру поліцейського (а.с. 28)/

З відеозапису, судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 листопада 2024 року, о 20 год. 11 хв. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «PEUGEOT-307», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , у якого під час зупинки не працювали задні габаритні ліхтарі, також не працювала підсвітка заднього номеру, що фактично водієм та її пасажиром не заперечувалося. Поза цим, факт руху вказаного транспортного засобу, саме під керуванням ОСОБА_1 , останньою під сумнів також не ставилося.

Тобто відеозапис чітко та однозначно підтверджує факт порушення вимог п.п. 31.6 «б» та п. 2.9. «в» ПДР України, що відповідає складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, що полягає у керуванні транспортним засобом у темну пору доби з непрацюючими задніми габаритними ліхтарями, а також з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби.

Колегія суддів звертає свою увагу, що позивач посилається фактично на один єдиний аргумент протиправності оскаржуваної постанови у виді порушення норм чинного законодавства під час її складення, оскільки у її змісті, у супереч ст. 283 КУпАП, не вказано, яким технічним засобом здійснено відеозапис.

Однак, колегія суддів вважає доводи позивача про те, що не дотримано вимог ст. 283 КУпАП а саме не зазначення технічного засобу яким здійснювалася фото або відеозапис» є безпідставними та направленими на уникнення відповідальності. Сторона відповідача довела, що був технічний засіб за допомогою якого здійснювався відеозапис, був наданий сам відеозапис з якого видно час виявлення адміністративного правопорушення, спілкування сторін, складання постанови та оголошення санкції за скоєння адміністративного правопорушення. Позивач розгляду справи за відеофіксацією з бодікамери поліцейського не заперечував, та ніяких вимог про надання інформації про технічний пристрій на який проводилась відео фіксація не заявляв.

Колегія суддів зазначає, що відеозапис слід вважати належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення з огляду на те, що відеофіксація обставин справи була очевидною.

Першим, що повідомив працівник поліції у спілкуванні з водієм є той факт, що ним здійснюється відеофіксація події на нагрудну бодікамеру, після чого, разом з водієм та пасажиром автомобіля оглянув транспортний засіб вказавши на наявні несправності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Окремо слід зазначити щодо посилань позивача на те, що відзив на позов та диск з відеозаписом до суду першої інстанції було подано не уповноваженою особою.

За правилом абз. 2, 3 частини восьмої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не визначено цим Кодексом. Особливості використання електронного підпису або засобу електронної ідентифікації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п.11 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затв. рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021р., зі змінами, внесеними рішеннями Вищої ради правосуддя № 83/0/15-22 від 25.01.2022р., № 166/0/15-22 від 22.02.2022р., № 977/0/15-23 від 12.10.2023р. (надалі - Положення ЄСІТС), процедура реєстрації Електронного кабінету юридичної особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису керівника такої юридичної особи, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Керівник юридичної особи засобами програмного забезпечення Електронного кабінету може уповноважувати працівників юридичної особи (в тому числі себе) або інших фізичних осіб чи фізичних осіб - підприємців на перегляд, створення та надсилання електронних документів, а також вчинення інших дій від імені юридичної особи з використанням власних Електронних кабінетів таких фізичних осіб чи фізичних осіб - підприємців.

Пунктом 30 Положення ЄСІТС визначено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 31 підрозділу 2 розділу ІІІ Положення надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.

Згідно з п.32 Положення ЄСІТС довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).

Аналогічне формулювання тексту, що стосується електронних довіреностей підсистеми «Електронний суд», знаходиться у інструкції користувача Електронного суду ЄСІТС (п.п.2.9, 2.10, 2.11, 2.12, 2.13).

Пунктом 33 Положення ЄСІТС вказано, що від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи». Від імені іноземної юридичної особи електронні довіреності видаватися не можуть.

Як вбачається з матеріалів справи, керівник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - Іщенко І.В., 31.10.2023 року на підставі Витягу з ЄДР, уповноважив, в порядку передоручення, Роєнко О.В. представляти інтереси відповідача в судах України (довіреність видана з правом передоручення іншим особам). Так, Роєнко О.Г. на підставі довіреності від 31.10.2023 року, уповноважив, в порядку передоручення Стаценко О.О. представляти інтереси Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Таким чином, Стаценко О.О. є належним представником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові від 30 червня 2021 року у справі №380/830/21 Верховний Суд зазначав, що особливості подання до суду довіреності для цілей підтвердження повноважень представника у разі звернення до суду в електронній формі встановлені у частині сьомій статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України та пункті 9 Положення про АСДС, зі змісту яких випливає, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично.

Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ, не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

При цьому, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, визначеному в електронному дорученні.

Вищезазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 лютого 2021 року у справі №300/1329/20.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев