Справа № 200/420/25
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 лютого 2025 року Справа №200/420/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , нараховану суму боргу по пенсійній виплаті у розмірі 305157.80 грн без застосування до неї постанови КМУ від 10.11.2021 № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити невідкладно виплату ОСОБА_1 суми боргу по пенсійній виплаті у розмірі 305157.80 грн без застосування до неї постанови КМУ від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території».

Позов мотивовано таким.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.04.2024 № 200/573/24, яке набрало законної сили на підставі постанови ПААС про залишення без змін рішення суду від 04.07.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту її припинення, а саме з 01.09.2014.

Відповідно до відповіді відповідача від 10.12.2024 суми пенсії нараховані позивачу на виконання рішення суду від 05.04.2024 за період з 01.09.2014 по 31.12.2024 у розмірі 305 157.80 грн, підлягають виплаті на умовах «Порядку виплати пенсій, не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженого постановою КМУ від 10.11.2021 № 1165.

Позивач вважає дії щодо віднесення її до внутрішньо переміщеної особи та застосування до неї постанови КМУ від 10.11.2021 № 1165 протиправними, а тому звернулася до суду за захистом порушеного права, оскільки позивач не є внутрішньо переміщеною особою, у неї відсутня довідка ВПО; вона не є особою, яка відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки не подавала заяву про відмову від довідки ВПО; не зареєструвала місце проживання та не постійно проживає на контрольованій Україною території, тому, що проживає на території Канади.

Ухвалою суду від 24.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, витребувано у відповідача докази у справі, згідно наведеного в ухвалі переліку.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де висловлено прохання у позові відмовити з огляду, зокрема, на таке.

Представник позивача вже неодноразово звертається до суду із аналогічним позовом. Так, Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.04.2024 у справі №200/573/24, яке набрало законної сили 04.07.2024, зобов`язано Головне управління поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту її припинення, а саме з 01.09.2014.

Головним управлінням в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду та з 01.09.2014 поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 . Виплата поточного розміру пенсії ОСОБА_1 не проводилася у зв`язку з відсутністю актуального поточного рахунку уповноваженої банківської установи, наданого до Головного управління з урахуванням вимог чинного законодавства. На підставі листа Пенсійного фонду України № 2800-030202-9/72941 від 26.11.2024, починаючи з січня 2025 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться через поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно заяви від 06.12.2023 (лист додається). Доплата, нарахована на виконання рішення суду, за період з 01.09.2014 по 31.12.2024 в сумі 305 157,80 грн, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Крім вказаного, відповідачем наголошено, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.04.2024 року №200/573/24 яке набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з моменту її припинення, а саме з 01.09.2014.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту її припинення, а саме з 01.09.2014.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Листом від 10.12.2024 № 0500-0202-8/118239 відповідач повідомив позивача, що суми пенсії, нараховані позивачу на виконання рішення суду від 05.04.2024 за період з 01.09.2014 по 31.12.2024 у розмірі 305157.80 грн, підлягають виплаті на умовах Порядку виплати пенсій, не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою КМУ від 10.11.2021 року № 1165.

Відповідно до наданих суду відповідачем документів доплата у сумі 305157,80 грн нарахована на виконання рішення суду у справі № 200/573/24.

Таким чином, загальна заборгованість за рішенням суду у справі № 200/573/24, становить 305157,80 грн. Не отримавши виплати вказаної заборгованості, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі № 200/420/25.

Правова позиція обґрунтована таким.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

В рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02.06.2016 № 1404- VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно зі статтею 378 цього Кодексу стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом) наділені право звернутись до суду за встановленням чи зміною способу або порядку виконання рішення за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 3 цієї статті прямо передбачено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення (зокрема, ст.ст. 378, 382, 383 КАС України), виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання нового позову, невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 у справі № 440/1810/19.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням судового рішення в такій справі.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суд зауважує, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем під час виконання судового рішення від 05.04.2024 у справі 200/573/24, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідними заявами.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22, від 16.03.2023 у справі № 640/12697/21, від 30.11.2023 у справі № 420/6135/22.

Аналіз предмету позову у справі № 200/420/25 свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями відповідача вчиненими на виконання судового рішення у справі №200/573/24.

Нарахована на виконання рішення суду у справі №200/573/24 сума пенсії у розмірі 305157,80 грн. не є спірною, тобто не складає нового предмету спору, натомість обраний позивачем у цій справі спосіб захисту порушеного права - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , нараховану суму боргу по пенсійній виплаті у розмірі 305157,80 грн без застосування до неї постанови КМУ від 10.11.2021 № 1165 - є одним із способів виконання рішення суду у справі №200/573/24 в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії з моменту її припинення та обрання такого способу захисту викликано незгодою із діями відповідача, вчиненими у процесі виконання рішення суду у справі 200/573/24.

Також суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 30.01.2024 у справі № 640/20021/22, де у подібних, на переконання суду правовідносинах, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті провадження за п.1 ч. 1 ст.170 КАС України та констатував, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження з підстав п.2 ч.1 ст. 170 КАС України є помилковими.

Таким чином провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, визначених у п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Водночас, даний юридичний конфлікт може бути усунутий шляхом застосування процесуальних механізмів, визначених ст. 382, 383 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 238, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 200/420/25 за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84116, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.02.2025.

Суддя І.В. Буряк