Справа № 340/498/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21 лютого 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/498/25

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Казанчук Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання винити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) протиправною щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення виходячи з прожиткового мінімуму;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_1 грошове забезпечення за період з 26 квітня 2023 року по 09 липня 2024 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Суддя ухвалою від 03.02.2025 залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків.

На усунення недоліків позовної заяви позивач 10.02.2025 подав заяву, до якої долучив виправлену позовну заяву в 2-х примірниках та клопотання про поновлення пропущеного строку.

В заяві позивач зазначає, що 12.07.2024 він звернувся до сімейного лікаря для проходження ЛКК за місцем мого проживання, а з 15.07.2024 по 21.07.2024 проходив медичне обстеження та лікарсько-консультаційну комісію для направлення на МСЕК. Також зазначає, що 31.07.2024 проходив обстеження МСЕК на встановлення групи інвалідності. В подальшому з 02.08.2024 розпочав роботу з досудового врегулювання спору з метою з`ясування та обґрунтування своїх позовних вимог, а саме через ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано адвокатський запит про надання інформації, довідок та розрахунку не виплачених коштів, але фактично необхідної інформації військовою частино не було надано, відповідь на вказаний запит я отримав 04.09.2024 року. 07.08.2024 року було отримано посвідчення особи з інвалідністю та до кінця серпня місяця 2024 року, у зв`язку з чим звернувся до відповідних органів з приводу оформлення пільг та пенсії як інваліда війни. Окрім іншого, як зазначає позивач, він з 12.09.2024 по 21.10.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласної клінічної травматологічної лікарні». 26.09.2024 року через ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано досудову вимогу про сплату недоотриманих коштів до в/ч НОМЕР_2 , про що було отримано 24.10.2024 року відповідь із додатками. Відтак, на думку позивача, 24.10.2024 слід вважати датою, коли він дізнався про порушення своїх прав, отримавши відмову у задоволенні досудової вимоги.

Дослідивши вказану заяву та надаючи їй правову оцінку, суддя дійшла висновків про відмову у її задоволення з огляду на наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але таке право не є абсолютним та обмежується на законодавчому рівні, зокрема строками звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, законодавством регламентовано три місячний строк (для однієї частини позовних вимог) та тримісячний строк (для іншої частини позовних вимог) звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оцінюючи аргументи позивача щодо здійснюваного ним досудового врегулювання спору, суддя зазначає наступне.

Досудовий порядок вирішення спорів щодо проходження військової служби Законами України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' та ''Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України'' та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не передбачений. Отже, звернення до відповідача із заявою не є, в розумінні наведених законодавчих актів, досудовим врегулюванням спору.

Водночас, досудовий порядок врегулювання трудових спорів є у Кодексі законів про працю України (далі КЗпП України), а саме стаття 221 КЗпП України.

Так, відповідно до згадуваної статті трудові спори розглядаються:

1) комісіями по трудових спорах;

2) місцевими загальними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і роботодавцем, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Установлений порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали.

Отже, з викладеного слід дійти висновку, що у досудовому порядку індивідуальні трудові спори розглядають комісії з трудових спорів (далі Комісія), тобто досудовий порядок врегулювання спору є звернення із заявою саме до Комісії з трудових спорі. При цьому, суддя наголошує, що така Комісія у військовій частині відсутня.

Відповідно до статті 224 КЗпП України Комісія по трудових спорах є обов`язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу.

Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з роботодавцем.

Разом з тим, підтвердженням досудового врегулювання трудового спору є обов`язкове звернення працівника до Комісії та прийняття нею відповідного рішення, яке, відповідно до статті 228 КЗпП України, у разі незгоди з ним працівник чи роботодавець можуть оскаржити до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії.

Однак, ні матеріали позовної заяви, ні матеріали заяви про поновлення строку звернення до суду не містять доказів звернення позивача до Комісії та відповідно протокольного рішення, прийнятого за наслідками досудового врегулювання спору.

Тобто, правовідносини щодо стягнення недоплачених сум грошового забезпечення не передбачають такої стадії, як досудове врегулювання спору, тому доводи заяви про поновлення строку в цій частині є безпідставними.

Відтак, аргументи позивача, що 24.10.2024 слід вважати датою, коли він дізнався про порушення своїх прав, отримавши відмову у задоволенні, так званої, досудової вимоги, суд відхиляє, оскільки факту досудового врегулювання спору, передбаченого статтею 221 КЗпП України суддею не встановлено.

Разом з тим, суддя убачає, що позивача зі служби було звільнено 09.07.2024, на наступний день його було знято з продовольчого забезпечення та видано грошовий атестат, атестат військовослужбовця №890, витяг з наказу та довідку про грошове забезпечення з січня 2024 по липень 2024.

Фінансовий розрахунок (як стверджує позивач частковий) було проведено 11.07.2024 на загальну суму 97863,89 грн., а тому, як на переконання судді, саме з цієї дати розпочався відлік строку для звернення до суду.

Через два місяці, на період з 12.09.2024 по 21.10.2024, перебіг цього строку зупинено через об`єктивні обставини, які підтверджуються копією виписки №337 із медичної карти стаціонарного хворого та копією виписного епікризу.

Водночас, з 22.10.2024 перебіг строку для звернення до суду продовжено.

Відповідно, 22.11.2024 сплив тримісячний строк для звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Натомість з цим позовом позивач звернувся до суду 24.01.2025 (через засоби поштового зв`язку), пропустивши установлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду, при чому жодних обставин, які б унеможливлювали звернення до суду раніше, позивач суду не надав.

Відтак, сукупність обставин викладених вище вказує на те, що позивачем у визначений законом строк не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав з метою здійснення звернення до суду першої інстанції для захисту своїх прав.

Інших обґрунтованих причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено, доказів, які б свідчили про поважність причин такого пропуску, не надано.

Таким чином, суддя дійшла висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковим для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (справа Перез де Рада Каванілес протии Іспанії). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд з прав людини наголосив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватись при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової впевненості. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Суддя зауважує, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду із цим позовом при наявності інших поважних підстав пропуску строку.

Положення частини 2 статті 123 КАС України кореспондують приписам пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, якими передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

Визнати неповажними причини пропуску строку на звернення до суду.

Відмовити у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

Роз`яснити особі, що подала позовну заяву, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали судді невідкладно надіслати ОСОБА_1 разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного у строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК