Справа № 440/534/25
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2025 року

м. Київ

справа №440/534/25

адміністративне провадження № Пз/990/6/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Стародуба О.П., Бевзенка В.М., Тацій Л.В., Шарапи В.М.,

розглянувши подання судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. про розгляд Верховним Судом як зразкової справи №440/534/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшли матеріали адміністративної справи №440/534/25 разом із поданням судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. про розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року пенсії в розмірі 80% грошового забезпечення у повному розмірі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року виходячи з 80% грошового забезпечення, з урахуванням фактично виплачених сум, без обмеження її максимального розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію відповідно до вимог Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ). На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі №440/12417/24 відповідачем з 01 травня 2024 року здійснено перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної доплати до неї відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Загальний розмір пенсії з надбавками внаслідок перерахунку з 01 травня 2024 року склав 26701,19 грн. Однак, на своє звернення позивач отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій останнє повідомило, що, враховуючи законодавчі обмеження максимального розміру пенсії, виплата після перерахунку пенсії буде продовжена в попередньому її розмірі у сумі 23610,00 грн. З огляду на Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 вважає, що обмеження максимального розміру його пенсії є протиправним.

Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 20 січня 2025 року відкрив провадження в цій справі та ухвалив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

24 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшло подання судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. про розгляд цієї справи як зразкової.

Доцільність розгляду цієї справи Верховним Судом як зразкової обґрунтовано перебуванням в його провадженні та провадженні інших суддів Полтавського окружного адміністративного суду справ №440/1249/25, №440/376/25, №440/986/25, №4401242/25, №440/392/25, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень, спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено подібні вимоги.

На думку судді, існує виключна правова проблема щодо законності обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі - Постанова №1), стосовно осіб із статусом ветерана війни (членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, які отримують пенсію по втраті годувальника), які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ і на яких поширюється чинність Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII). Вказує на відсутність відповідних висновків Верховного Суду щодо застосування положень пунктів 1, 2 Постанови №1 відносно соціальних гарантій осіб із однаковим правовим статусом ветерана війни, проте різним нормативним регулюванням виплати пенсій (соціальних гарантій). Наведена ситуація правової невизначеності, кількість типових адміністративних справ, у тому числі тих, які будуть в майбутньому в провадженні суду, на думку судді, потребує формування єдиної правової позиції через інститут «зразкового рішення».

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі №440/534/25 як зразковій, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Порядок і умови ініціювання та вирішення питання про відкриття провадження у зразковій справі наведені у статті 290 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 290 КАС України, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 290 КАС України у поданні про розгляд справи Верховним Судом як зразкової зазначаються підстави, з яких суд, що надає подання, уважає, що справа має бути розглянута Верховним Судом як зразкова, у тому числі посилання на типові справи. До подання додаються матеріали справи.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 4 КАС України зразкова адміністративна справа - це типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

В аспекті наведеного необхідно зазначити, що інститут зразкових рішень запроваджений з метою підвищення ефективності правосуддя шляхом розвантаження судів та спрощення процедури розгляду справ. Розгляд типової справи як зразкової має відбуватись у правовідносинах, які виникли насамперед внаслідок нового чи зміненого правового регулювання у певній сфері суспільних відносин, що в свою чергу зумовлює необхідність скерування практики застосування таких змін з метою їх правильного сприйняття і реалізації.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону у вимірі доцільності ухвалення зразкового рішення, Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут зразкової справи запроваджений з метою вирішення Верховним Судом питань застосування норм матеріального права у значній кількості адміністративних справ, які характеризуються аналогічними позовними вимогами та підставами виникнення спору, однаковими нормами, які регулюють спірні правовідносини, а також відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень.

Верховний Суд констатував, що лише наявність усіх вищезазначених ознак типових справ може бути підставою для висновку про доцільність ухвалення рішення у зразковій справі задля забезпечення передбачуваності та єдності правозастосовної практики у певній категорії спірних правовідносин та швидкого розгляду значної кількості однотипних справ.

Крім того, кількісний показних типових справ безумовно має значення при вирішенні питання про доцільність ухвалення зразкового рішення. Це вбачається безпосередньо зі змісту частини першої статті 290 КАС України.

Необхідно також зауважити, що доцільність ухвалення зразкового рішення у певній категорії типових спорів повинна виводитися передусім через призму завдання Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою забезпечувати сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Тобто «доцільність» є дещо ширшою категорією, аніж «кількість» однотипних спорів, які потребують однакового підходу до їх вирішення, тож не може визначатися виключно кількісним показником справ, які у розумінні пункту 21 частини першої статті 4 КАС України мають ознаки типових, відтак механізм ухвалення зразкового рішення не потрібно застосовувати/розглядати лише як спосіб зменшити навантаження на суди першої інстанції.

Якщо виходити з того, що інститут зразкової справи є одним із способів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики, то в такому сенсі основним орієнтиром для застосування цього механізму, на думку колегії суддів, має бути необхідність усунення (вирішення) проблеми неоднакового чи суперечливого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права у справах, спори у яких виникли за аналогічних обставин справи та однакового правового регулювання спірних відносин.

Основним орієнтиром для застосування механізму ухвалення зразкового рішення, на думку колегії суддів, має бути необхідність усунення (вирішення) проблеми неоднакового чи суперечливого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права у справах, спори у яких виникли за аналогічних обставин справи та однакового правового регулювання спірних відносин.

Тобто має існувати чітко окреслена проблема чи складність у правозастосуванні (зумовлена, приміром, невизначеністю чи суперечливістю законодавчого регулювання певних відносин) на прикладі типових справ, кількість яких у поєднанні з необхідністю узгодження підходів до їх вирішення і визначатиме доцільність ухвалення зразкового рішення в певній категорії спорів.

Також варто додати, що неоднаковість підходів до вирішення однотипних спорів може проявитися, коли складеться певна (суперечлива чи неоднакова) судова практика їх розгляду судами першої та апеляційної інстанцій, яка власне і засвідчить цю відмінність у правозастосуванні.

У такому контексті зразкове рішення слугуватиме для судів першої та апеляційної інстанцій своєрідним взірцем, орієнтиром того, як потрібно застосовувати закон і вирішувати подібні справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті йому з 01 січня 2025 року пенсії без обмеження її максимального розміру. При цьому, на Постанову №1, на яку посилається суддя першої інстанції як на обставину, що обумовлює зміну правового регулювання, не вказував ні позивач у позовній заяві, ні відповідач у листі, яким оформлено відповідь на звернення позивача, ні у відзиві на позовну заяву.

У поданні судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. достатньою мірою не розкрито, у чому суд бачить проблему щодо застосування до спірних правовідносин положень Законів №2262-ХІІ та №3551-XII, Постанови №1, зумовленою, зокрема, нечіткістю чи суперечливістю законодавства, наявністю неоднакових підходів до його тлумачення і застосування, неузгодженістю судової практики вирішення цих спорів, а також не аргументовано неможливість надання самостійної відповіді на поставлені ним питання, з приводу яких пропонує висловитися Верховному Суду.

На думку Суду, недостатньо передати для вирішення Верховному Суду справи як зразкової тільки тому, що такі справи є непоодинокі. Передусім має існувати складна (нестандартна) правова проблема, яка потребує однакового вирішення для значної кількості (типових) справ. До того ж, в матеріалах переданої справи відсутні документи, які б надали можливість пересвідчитись, що справи №440/1249/25, №440/376/25, №440/986/25, №4401242/25, №440/392/25, на які посилається суддя, характеризуються аналогічними позовними вимогами та підставами виникнення спору, однаковими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів окремо звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм права у спорах, пов`язаних з обмеженням максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII. Зокрема, у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19, від 20 липня 2022 року у справі №340/2476/21, від 25 липня 2022 року у справі №580/3451/21, від 30 серпня 2022 року у справі №440/994/20, від 17 березня 2023 року у справі №340/3144/21 та інших Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах стосовно призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону №2262-XII норми зазначеного закону підлягають застосуванню з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.

Саме на такому підході щодо застосування положень законодавства в контексті правовідносин, що склалися у даній ситуації та зумовили звернення до суду, наголошував позивач у позовній заяві.

Відповідно до частини шостої статті 290 КАС України Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження у зразковій справі, якщо подання не відповідає вимогам частини першої та (або) другої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за поданням судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. про розгляд справи №440/534/25 як зразкової у порядку статті 290 КАС України.

Керуючись статтями 4, 248, частиною шостою статті 290 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за поданням судді Полтавського окружного адміністративного суду Бевзи В.І. про розгляд Верховним Судом справи №440/534/25 як зразкової.

Матеріали справи №440/534/25 разом з поданням та доданими документами повернути до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

О.П. Стародуб

В.М. Бевзенко

Л.В. Тацій

В.М. Шарапа ,

Судді Верховного Суду