Справа № 511/1744/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 511/1744/24

Перша інстанція: суддя Теренчук Ж.В.,

повний текст судового рішення

складено 21.08.2024, м. Роздільна

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівської області Легкого Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у Львівський області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1927962 від 16.04.2024 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до відповідачів, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем за ч.1 ст.121-3 КУпАП, а справу - закрити.

Свої вимоги мотивував тим, що 16.04.2024 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем відносно нього винесено постанову ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. Згідно вказаної постанови в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год. 47 хв., він на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби.

Вважає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, так як він не помітив дану несправність під час руху автомобіля, поліцейським було проігноровано ту обставину, що в присутності працівника поліції він на місці зупинки розібрав освітлювальний прилад та показав інспектору, що конструкцією його автомобіля передбачена одна лампочка, яка вийшла з ладу і освітлення заднього номерного знаку було відсутнє, а також на місці зупинки усунув несправність. Вважає, що ця несправність в нього виникла під час руху автомобіля, він прямував з м.Львова до м.Роздільна , під час виїзду освітлювальні прилади працювали. Під час зупинки протокол було складено без дотримання правил розгляду протоколу під час зупинки водія.

04.06.2024 року на адресу суду від відповідача Управління національної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечувалися позовні вимоги з доводами, про те, що в ході виконання службових обов`язків інспектором Управління лейтенантом поліції Легким В.В. було виявлено транспортний засіб OPEL VIVARO д/зн к НОМЕР_1 , під керування позивача, який в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год. 47 хв, на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР України).

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33, 36, 284 КУпАП інспектором Управління було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Факт керування транспортним засобом з неосвітленими номерами підтверджується записом поліцейського на бодікамеру, а тому матеріалами справи підтверджено, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, адже правопорушення у вигляді неосвітленого номерного знака було виявлено саме тоді, коли транспортний засіб перебував в русі.

Спростовували наведені в позовній заяві твердження позивача про те, що йому не були роз`ясненні права та не надано можливості скористатися правовою допомогою адвоката, наданими відеофайлами запису даної події, так під час розгляду справи інспектор ознайомив позивача з його правами, та, зокрема, вказав, роз`яснив зміст ст.268 КУпАП про право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Разом з тим повідомив, що згідно чинного законодавства до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити. Суду показав, що він не вчинив дане порушення навмисно і саме в русі не помітив коли пропало освітлення заднього номерного знаку, на місці зупинки усунув дане порушення, доводив, що конфігурація його автомобіля не містить дві лампочки освітлення заднього номерного знаку. Вважав, що дане правопорушення є малозначним.

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції позов не визнали, просили справу слухати без участі їх представника, а в позові відмовити по підставам , викладеним в відзиві на позов.

Відповідачі - інспектор Управління патрульної поліції у Львівської області Легкий Віталій Вікторович, Головне управління Національної поліції у Львівський області про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання на слухання справи не прибули.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задоволено частково. Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1170 грн., -змінено. ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження та закрито відносно нього адміністративне провадження.

На вказане рішення суду Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.04.2024 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Легким Віталієм Вікторовичем відносно ОСОБА_1 винесено постанову ЕНА №1927962 від 16.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. Згідно вказаної постанови в цей день 16 квітня 2024 року о 21 год. 47 хв., він на автомобільній дорозі М10 Львів-Краковець км.54 (с. Наконечне Перше) керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.

Цією ж постановою на водія ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 КУпАП було накладено штраф в сумі 1170 грн.

Дана подія фіксувалась на відеокамеру і відеозапис надано суду відповідачем та досліджено було під час розгляду справи.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративні правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з вимогами ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону. Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з вимогами ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів з номерним знаком, що не освітлений.

Також у пункті 2.9. «в» ПДР зазначається, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідно до частини 1 статті 121-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Під час пояснень позивача в суді першої інстанції, дослідження відеозапису з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції від 16.04.2024 року, встановлено, що цими доказами підтверджено наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, а саме підтверджено факт керування водієм ОСОБА_1 16.04.2024 року транспортним засобом з неосвітленими заднім номером на момент зупинки його транспортного засобу працівниками поліції та складення відносно нього оскаржуваної постанови за ч.1 ст.121-3 КУпАП .

Інші доводи позивача, викладені у позові, про невідповідність дій інспектора при виявленні та оформленні правопорушення, не спростовують події такого адміністративного правопорушення, та винуватості особи у його вчиненні. Вказані недоліки є суто формальними, та не впливають на його правомірність (постанова Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18).

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортним засобом з неосвітленими номерними знаками, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив , що сама незгода позивача із накладенням на нього адміністративного стягнення не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами (справа ЄСПЛ «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р., заява №3236/03).

Відповідно до вимог ч.1 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з вимогами ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за результатом розгляду даної справи належить позов ОСОБА_1 задовольнити частково і на підставі п.4 ч.3 ст.286 КАС України змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП при вчиненні правопорушення за ст.121-3 КУпАП закон не містить.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст.22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника: обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Так, дотримуючись даних критеріїв застосування ст.22 КУпАП, враховуючи відомості про особу, яка згідно даних матеріалів справи раніше до відповідальності не притягувалася, також враховуючи характер самого правопорушення, (неосвітлений задній номерний знак), яке водій транспортного засобу не завжди може помітити вчасно, відсутність будь-яких тяжких наслідків від скоєного та усунення даної несправності водієм на місці зупинки, ставлення особи до таких наслідків, що у сукупності вважається можливим визнати пом`якшуючими обставинами, які дають підстави застосувати до ОСОБА_2 ст.22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121-3 КУпАП, оголосивши усне зауваження.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004.

Так, приймаючи рішення по справі, враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі «Ісмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Водночас, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Таким чином, за вказаних обставин справи доцільним є поширення сфери застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) не тільки на орган, уповноважений вирішувати справу, але і на суд.

Наведений висновок також узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини з у справі Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 , суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. «Враховуючи велику кількість незначних правопорушень особливо правил дорожнього руху, характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п.57 Рішення).

Тобто, покарання за адміністративне правопорушення є судовою функцією, а передача законодавцем цих повноважень іншим органам, не свідчить, що суд не органом, що уповноважений вирішувати справу у розумінні приписів статі 22 КУпАП.

Таким чином, враховуючи викладене, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, суд має всі підстави звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, змінивши при цьому оскаржувану постанову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо задоволення позову частково.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька