Справа № 420/9869/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9869/24

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 24.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії при Державній установі «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо не розгляду заяви (скарги) ОСОБА_1 , про перегляд постанови у формі довідки №82/С військово-лікарської комісії при Державній установі «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 25.01.2024 року;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію при Державній установі «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» розглянути заяву (скаргу) ОСОБА_1 , про перегляд постанови у формі довідки №82/С військово-лікарської комісії при Державній установі «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 25.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно довідки ВЛК від 25.01.2024 року №82/С позивача визнано придатним до військової служби. Вважаючи, що рішення ВЛК прийнято з порушенням Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, позивачем на адресу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України було направлено скаргу з додатками у якій позивач просив скасувати рішення ВЛК від 25.01.2024 року №82/С, прийняти нову постанову ВЛК відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України про визнання його непридатним до військової служби. Однак отримав лист з повідомленням, що скаргу з додатками переадресовано на Державну установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України». В подальшому була отримана відповідь від Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», якої повідомлено, що рішення М(ВЛ)К від 25.01.2024 року №82/С щодо придатності до військової служби та причинного зв`язку діагностованих йому захворювань прийнято за результатами проведеного медичного огляду у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402. Позивач вважає не погоджується з бездіяльністю відповідача, вважає, що оформлення відповіді на його скаргу листом є протиправним, оскільки повинна бути винесена постанова як акт індивідуальної дії, що може бути оскаржений до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем за мобілізацією та проходить службу.

25.01.2024 року ОСОБА_1 , згідно довідки ВЛК від 25.01.2024 року №82/С було встановлено діагноз: Ветреброгенна лівобічна люмбоішалгія, хронічний рецидивуючий перебіг, стадія нестійкої ремісії, легкий больовий синдром на тлі остеохондрозу поперекового відділу хребта, в сегменті L4 без порушення статико-динамічної функції хребта. Посттравматичний стресовий розлад легкого ступеню, стан неповної компенсації. Міопатія слабкого ступеню обох очей (1,5 Д) 0,3/0,4 з кор. 1,0/1,0 захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. Аномальна трихомазія тип В, викривлення носової перетинки без порушення функції дихання захворювання пов`язане з проходженням військової служби. На підставі ст.ст.23-г, 64-г, 17-в, 31-г, та графи ІІ ТДВ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад визнано придатним до військової служби.

03.02.2024 року позивач, не погодившись з довідкою ВЛК від 25.01.2024 року №82/С та вважаючи, що рішення військово-лікарської комісії прийнято з порушенням Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, направив на адресу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (далі - ЦВЛК) скаргу з додатками.

20.02.2024 року представник позивача отримав лист від Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №598/9/3096 від 14.02.2024 року з повідомленням, що скаргу з додатками переадресовано до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України».

25.03.2024 року представником позивача отримано відповідь від Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» №33/4-Ш-77 від 20.03.2024 року. Даною відповіддю, відповідач повідомив що рішення М(ВЛ)К від 25.01.2024 року №82/С щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби та причинного зв`язку діагностованих йому захворювань прийнято за результатами проведеного медичного огляду у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 із змінами.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності не доведена, а його доводи спростовуються висновками суду, оскільки відповідач у відповідності до Положення №402 повинен був за результатами розгляду скарги позивача прийняти вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 2, 3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

В розумінні ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2801-ХІІ передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною 2 статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».

Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.10 ст.2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.1.1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

Згідно з пунктом 1.2 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Як передбачено пп.2.1 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до п.2.4.10 Положення №402 постанова ВЛК може бути оскаржена до ВЛК вищого рівня, ЦВЛК або у судовому порядку.

Зі змісту скарги позивача можна встановити, що позивач не погодившись із висновком, оформленим довідкою М(ВЛ)К від 25.01.2024 року №82/С, оскаржує його в порядку, передбаченому Положенням №402 до ЦВЛК, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої скарги повинна проводитись у відповідності до вказаного нормативного акту, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

Так відповідно до пп.2.3.4 п.2.3 Положення 402 ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України.

Однак, як було встановлено з матеріалів справи, ЦВЛК керуючись ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР скаргу позивача направила для розгляду та надання відповіді за належністю до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України».

Таким чином, ЦВЛК належним чином не розглянула скаргу позивача, оскільки вмотивованого рішення (постанови) прийнято не було.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, скарга позивача на постанову ВЛК була розглянута Державною установою «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» без медичного обстеження позивача та без винесення постанови за результатами такого розгляду.

При розгляді даних спірних правовідносин необхідно враховувати правовий висновок Верховного Суду, відображений у постановах від 12.06.2020 по справі №810/5009/18 та від 12.01.2021 у справі №820/5570/16, згідно якого до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ВЛК відповідного рівня (регіонального чи центрального).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що врахування результатів медичних обстежень та оцінка стану здоров`я позивача є медичною складовою спірного рішення, яка повинна бути перевірена ЦВЛК у складі ДУ «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України».

Відповідно до п.2.4.5 Положення №402 ЦВЛК є військово-медичною установою штатною ВЛК із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України; ЦВЛК наділено зокрема такими повноваження: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи (п.2.4.4 глави 2 розділу I Положення №402); їй надано право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК (абзац 5 пп.2.4.5 п.2.4 глави 2 розділу I Положення №402).

З огляду на статус ЦВЛК у системі військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, суд першої інстанції вірно зазначив, що ЦВЛК наділена широким спектром прав та повноважень, які повинна використовувати у своїй діяльності максимально повно та ефективно, а не ухилятися від їх використання під приводом того, що це не є обов`язком для неї.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, вважає позовні вимоги обґрунтованими, а бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії при Державній установі «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо неналежного розгляду скарги позивача протиправною.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача шляхом зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію при Державній установі «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» повторно розглянути скаргу позивача та прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України) та приписам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, з урахуванням висновків суду, наведених рішенні суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька