Справа № 120/19428/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/19428/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

26 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" звернулося до суду з позовом до Хмельницької митниці, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA400000/2023/000297/2 від 30.11.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2023/000886 від 30.11.2023 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

05.01.2023 року між ТОВ "ТРАКС-ВІНН" (як покупцем) та VICTORIA PKW/LKW GmbH (Німеччина) (як продавцем) було укладено контракт № 02/01/23 та додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року, згідно якого Продавець здійснив продаж транспортних засобів на загальну суму 1 500 000 євро.

Згідно п. 1.2. та п. 3.2. контракту ціна на кожний окремий транспортний засіб вказується в інвойсі. Відповідно до п. 4.3. контракту строк оплати 180 днів з моменту поставки.

На виконання умов контракту виставлено інвойс № AR.2023.251 від 16.11.2023р року на суму 6000 євро, товар тягач сідельний, марки DAF, модель FTXF, календарний рік виготовлення: 2013, номер шасі НОМЕР_1 .

З метою митного оформлення товару до Хмельницької митниці подана митна декларація 23UA04U6 з додатками.

За результатами розгляду документів, Хмельницькою митницею ухвалено рішення № UA400000/2023/000297/2 про коригування митної вартості товарів, де вказано, що митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору, щодо товарів, які імпортуються, згідно ст. 58 МКУ, у зв`язку з тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про складові митної вартості товарів. Зокрема, вказано таке: до митного оформлення надано свідоцтво реєстрації транспортного засобу Італійської Республіки, що не відповідає заявленій країні відправлення товару, власник транспортного засобу зазначений в свідоцтві про реєстрацію не відповідає відправнику товару; копія декларації країни відправлення не містить цінової інформації; подані до митного оформлення документи не містять визначних частиною 10 статті 58 МКУ. Також митним органом встановлено, що засновником підприємства отримувача товару ТОВ "ТРАКС-ВІНН" є ОСОБА_1 , який в свою чергу є директором підприємства продавця товару.

На підставі вказаного рішення відповідачем сформовано картку відмови № UA400040/2023/000886.

Позивач не погодився із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано відповідачу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (МК України) митна вартість товарів які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами 4 та 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Частиною 1 та 2 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14 та ін.

Міжнародні правила митної оцінки товарів визначені в багатосторонній Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, до якої приєдналася Україна.

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи й торгівлю первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

При цьому, основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17, від 24.10.2019 у справі № 815/7158/15.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, договір від 05.01.2023 року № 02/01/23 між ТОВ "ТРАКС-ВІНН" та VICTORIA PKW/LKW GmbH (Німеччина) № 02/01/23, додаткова угода № 1 від 01.10.2023 року та інвойс № AR.2023.251 від 16.11.2023р року на суму 6000 євро, позивачем було придбано у ТОВ "ТРАКС-ВІНН" та VICTORIA PKW/LKW GmbH (Німеччина) тягач сідельний, марки DAF, модель FTXF, календарний рік виготовлення: 2013, номер шасі XLRTE47MS0G001273, вартістю 6000 євро.

Відтак, у митній декларації відповідачем заявлено країну відправлення - Німеччину.

Разом з тим, відповідно до доводів апелянта, надане при митному оформленні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 03.11.2023 року № 071503ВZ23 свідчить про те, що країною відправлення є Італійська Республіка, а власником транспортного засобу - Loeblein Italia Srl, а не відправник VICTORIA PKW/LKW GmbH.

В даному випадку слід врахувати, що VICTORIA PKW/LKW GmbH є резидентом країни Німеччини, яка є членом ЄС.

В матеріалах справи наявний інвойс виписаний у рамках договірних відносин між Loeblein Italia Srl та відправник VICTORIA PKW/LKW GmbH від 08.11.2023 року про купівлю останнім тягача марки DAF із номером шасі XLRTE47MS0G001273.

Тобто, право власності на тягач сідельний належало VICTORIA PKW/LKW GmbH.

Статтею 35 Конвенції про дорожній рух від 01.11.1968 року (ратифікованою Італією, Німеччиною та Україною) передбачено реєстрацію транспортних засобів.

Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що положення цієї Конвенції застосовують до транспортних засобів, що перебувають у міжнародному русі, і до причепів, інших, ніж з`єднаний з транспортним засобом легкий причіп, які зареєстровані однією з Договірних Сторін або одним з їхніх територіальних підрозділів, а водій транспортного засобу має посвідку про реєстрацію, видану на підтвердження факту реєстрації або відповідним компетентним органом такої Договірної Сторони чи її територіального підрозділу, або від імені Договірної Сторони чи її територіального підрозділу уповноваженим нею на те об`єднанням.

Згідно ч. 3 цієї ж статті жодне положення цієї Конвенції не повинне тлумачитися як таке, що обмежує право Договірних Сторін або їхніх територіальних підрозділів вимагати підтвердження права водія на володіння транспортним засобом, що перебуває в міжнародному русі, який не зареєстровано на ім`я особи, яка перебуває в ньому.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3а Директиви Ради Європейського Союзу 1999/37/ЕС від 29.04.1999 року, держави-члени можуть дозволити власнику свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу подати до компетентного органу заявку на передання реєстраційних документів новому власнику транспортного засобу.

З вказаною нормою кореспондує ст. 4 цієї Директиви, відповідно до якої, свідоцтво про реєстрацію, видане однією державою-членом, офіційно визнає інша держава-член з метою ідентифікації транспортного засобу у міжнародному дорожньому русі або для перереєстрації

Відтак, з урахуванням наведених норм, суд першої інстанції вірно виснував, що відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане іншою державою-членом ЄС вважається чинним.

При цьому, судова колегія наголошує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в розумінні норм МК України не є документом, який підтверджує митну вартість транспортного засобу, а отже відомості із нього жодним чином не впливають на митну вартість, а тому не можуть розцінюватися як критерій ризиковості і підстав для сумнівів у вірності заявленої митної вартості товару.

Крім того, згідно інвойсу № 38/LO23 від 08.11.2023 року зазначена у свідоцтві про реєстрацію компанія LOEBLEIN ITALIA SRL продала товар на користь VICTORIA PKW/LKW GmbH, яка, у свою чергу, перепродала товар позивачі.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що такі обставини справи відповідають вимогам ст. 15 Директиви 2009/103/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 16.09.2009 року, згідно якої таке свідоцтво і страхування є чинним протягом 30-денного періоду.

Щодо доводів апелянта про відсутність у митній декларації країни відправлення цінової інформації, то судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що такі спростовуються наявними у справі матеріалами.

Зокрема, у графі 22 митної декларації країни відправлення 23DE68B7 вказано ціну 6000 євро, що відповідає ціні в інвойсі.

До того ж, митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість товарів. Більше того, декларант позивача не має жодного відношення до питання оформлення митної декларації країни відправлення, а тому певні недоліки у заповненні її даних не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною контракту, якщо така підтверджена сукупністю інших доказів.

Вказане стосується наявної розбіжності у декларації відправника ціни та умов поставки.

Крім того, суд першої інстанції доцільно зазначив, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Вказана обставина апелянтом жодними доказами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не спростована.

Окрім того, декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 30.11.2023 б/н, якою заявлено транспортні витрати на доставку тягача DAR з Leipzing (Німеччина) складають 200 євро та страхування становить 100 євро.

Щодо доводів апелянта про невідповідність калькуляції транспортних витрат вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", судова колегія зазначає, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, калькуляція витрат підтверджує зазначені у ній витрат.

До того ж, відсутність у калькуляції конкретного найменування транспортного засобу не можу бути підставою для наявності сумніву у заявлених цінових складових, оскільки така калькуляція у сукупності із іншими документами достовірно вказує на її приналежність до аналізованої зовнішньоекономічної операції.

Щодо посилань апелянта на те, що за такою самою вартість було перевезено транспортний засіб із Польщі відповідно до іншої митної декларації, суд вказує, що такі доводи є безпідставними.

Так, згідно умов контракту № 02/01/23 від 05.01.2023 року поставка товару здійснюється за умовами FCA. Тобто за умовами поставки основну частину перевезення забезпечує покупець, який сам обирає транспорт, сам організовує його ланцюг, заключає договори перевезення. У цьому контексті визначення цінової політики за страхування, перевезення відноситься виключно до сфери господарських правовідносин.

Більше того, судова колегія зазначає, що доводи позивача щодо неналежності калькуляції не були покладені в основу оскаржуваного рішення, що у свою чергу, позбавило декларанта можливості надати інші документи.

Посилання відповідача на те, що взаємозв`язок між покупцем та продавцем міг вплинути на заявлений рівень митної вартості товару, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Так, згідно із п. 4) ч. 12 ст. 58 МК України, митна вартість визначається за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у разі, якщо покупець і продавець хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

За змістом ч. 12 ст. 58 МК України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено того, що ТОВ «ТРАКС-ВІНН» та VICTORIA PKW/LKW GmbH пов`язані між собою особи, відносини яких вплинули на ціну товарів за митною декларацією №23UA04U6.

Доводи відповідача у цій частині фактично зводяться до припущень, які не можуть слугувати підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Щодо невідображення позивачем витрат на брокерські послуги у заявленій митній вартості товару, то судова колегія відзначає, що як було достеменно встановлено судом першої інстанції, на момент здійснення декларування (30.11.2023 року), позивач був позбавлений можливості зазначити такі витрати, оскільки вони були здійснені лише 22.12.2023 року, що підтверджується розрахунком-фактурою № 48 та квитанцією.

До того ж, відповідно до наданого розрахунку-фактури № 48, сума за надання брокерських послуг за декларування товару, визначеного в розглядуваній митній декларації, становить 300 грн., а тому здійснене контролюючим органом коригування є неспівмірним.

Також, судом першої інстанції враховано, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом, відповідач використав джерелом числового значення митної вартості відомості з митної декларації № UA205180/2023/001847 від 03.10.2023, але при цьому не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також не зазначив докладної інформації щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням вимог статті 55 МК України.

Також, позивачем було надано висновок Вінницької торгово-промислової палати № 0141 від 11.12.2023 року, яким підтверджено, що ціна на товар, поставлена ТОВ "Тракс-Вінн" згідно з контрактом за № 02/01/23 від 05.01.2023 року за інвойсом № AR.2023.251 від 16.11.2023 року відповідає цінам компанії - VICTORIA PRW/LKW GmbH (Німеччина).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що висновки відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої митної вартості та про недоліки в наданих позивачем документах необґрунтовані та спростовані під час розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UА401000/2023/000001/2 від 11.01.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400000/2023/000297/2 від 30.11.2023 року.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Моніч Б.С.