Справа № 420/33672/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/33672/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року, прийняте у складі суду судді Юхтенко Л.Р. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів його роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Новоукраїнська міська лікарня» Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 02.01.1996 по 10.10.1997 роки, Комунальному некомерційному підприємстві «Тальнівська багатопрофільна лікарня» Тальнівської міської ради на посадах лікаря-анестезіолога та лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії з 28.10.1997 по 04.01.2007 роки, в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення стаціонара та лікаря-анестезіолога, завідуючого відділення інтенсивної терапії стаціонара з 16.01.2007 по 05.11.2009 роки, в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради на посадах лікаря-анестезіолога екстреної допомоги відділення інтервенційної кардіології Регіонального центру кардіохірургії, лікаря-анестезіолога центру екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги та лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії для вагітних, роділь та породіль з 06.11.2009 по 30.07.2021 роки, в Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 5» Одеської міської ради на посаді завідуючого відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря анестезіолога з 02.08.2021 по 31.08.2023 роки, а також щодо несвоєчасного та не в повному обсязі нарахування одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Новоукраїнська міська лікарня» Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 02.01.1996 по 10.10.1997 роки, Комунальному некомерційному підприємстві «Тальнівська багатопрофільна лікарня» Тальнівської міської ради на посадах лікаря-анестезіолога та лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії з 28.10.1997 по 04.01.2007 роки, в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення стаціонара та лікаря-анестезіолога, завідуючого відділення інтенсивної терапії стаціонара з 16.01.2007 по 05.11.2009 роки, в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради на посадах лікаряанестезіолога екстреної допомоги відділення інтервенційної кардіології Регіонального центру кардіохірургії, лікаря-анестезіолога центру екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги та лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії для вагітних, роділь та породіль з 06.11.2009 по 30.07.2021 роки, в Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 5» Одеської міської ради на посаді завідуючого відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря анестезіолога з 02.08.2021 по 31.08.2023 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум з дати призначення пенсії з 26 вересня 2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове рішення,, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Апелянт вказує, що до Головного управління позивач з заявою щодо перерахунку розміру одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV прикінцевих положень України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не звертався як наслідок, рішення про відмову у перерахунку грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій Головним управлінням не приймалось. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи втрутився в дискреційні повноваження відповідача, а стягнення з відповідача судового збору також суперечить нормам чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 27.09.2023 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою встановленого зразка № 9677 за призначенням пенсії за віком.

Відповідно до розписки-повідомлення позивачем до заяви було надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; військовий квиток; диплом про навчання НОМЕР_2 ; диплом про навчання НОМЕР_3 ; заяви на виготовлення ЕПП/ППП; пам`ятка пенсіонера; трудова книжка або документи про стаж.

Так, за результатами розгляду поданих документів, Головним управлінням 04.10.2023 року було прийнято рішення № 68 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 26.09.2023 року.

Страховий стаж (повний) 43 роки 06 місяців 1 день.

Розмір пенсії за віком - 11459,55 грн. Доплата за понаднормовий стаж (за 8 років) 167,44 грн. Загальний розмір пенсії 11626,99 грн.

Надалі, 10.10.2023 року позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив перевірити правильність обчислення його страхового стажу, в т.ч. в подвійному розмірі та призначити грошову допомогу в розмірі 10 пенсій.

У відповідь на вказану заяву, Головним управлінням було надано лист від 26.10.2023 року № 34219-31956/К-02/8-1500/23, яким повідомлено, що до страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи: з 02.01.1996 по 10.10.1997 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Комунальному некомерційному підприємстві Новоукраїнська міська лікарня Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області та з 28.10.1997 року по 31.12.2000 року на посаді лікаря-анестезіолога в Тальнівській центральній районній лікарні, оскільки Позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення; з 01.01.2001 року по 31.12.2003 року на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії в Тальнівській центральній районній лікарні, оскільки не надано уточнюючі довідки щодо відсутності окремого реанімаційного відділення та про перебування у відпустках без збереження заробітної плати. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

Судом встановлено, що 08.11.2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив зарахувати до стажу роботи періоди з 03.12.1986 по 01.06.1987 роки, з 01.09.1987 по 29.07.1991 роки на посаді медичної сестри міської клінічної лікарні №11, та повідомити про результати проведення зустрічної перевірки.

У відповідь на вказану заяву, Головним управління було надано лист від 23.11.2023 року № 38531-35241/К-02/8-1500/23, яким повідомлено, що за результатами перевірки до спеціального стажу зараховано періоди роботи з 03.12.1986 по 01.06.1987 роки, з 01.09.1987 по 29.07.1991 роки та призначено грошову допомогу відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону в розмірі 116709,90 грн, яка буде нарахована за грудень поточного року.

Також, судом встановлено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 містяться спірні записи, які не зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача у подвійному розмірі, а саме періоди роботи:

- з 02.01.1996 по 10.10.1997 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Комунальному некомерційному підприємстві Новоукраїнська міська лікарня Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області;

- з 28.10.1997 по 04.01.2007, на посаді лікаря- анестезіолога та лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії в Комунальному некомерційному підприємстві Тальнівська багатопрофільна лікарня Тальнівської міської ради;

- з 16.01.2007 по 05.11.2009 в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення стаціонара та лікаря-анестезіолога, завідуючого відділення інтенсивної терапії;

- з 06.11.2009 по 30.07.2021 в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради на посадах лікаря -анестезіолога екстреної допомоги відділення інтервенційної кардіології Регіонального центру кардіохірургії, лікаря анестезіолога центру екстреної акушерської -гінекологічної допомоги та лікаря -анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії для вагітних, роділь та породіль;

- з 02.08.2021 в Комунальному некомерційному підприємстві Пологовий будинок № 5 Одеської міської ради на посаді завідуючого відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря -анестезіолога.

Не погодившись із таким розрахунком страхового стажу та не зарахуванням у подвійному розмірі відповідних періодів роботи, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при призначенні пенсії позивачу протиправно не зарахував до його страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи позивача (з 02.01.1996 по 10.10.1997 роки, з 28.10.1997 по 04.01.2007 роки, з 16.01.2007 по 05.11.2009 роки, з 06.11.2009 по 30.07.2021 роки та з 02.08.2021 по 31.08.2023 роки) на посадах лікаря анестезіолога, при цьому стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається відповідач, як підставу для відмови, також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV) установлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Таким чином, Закон України №1058-IV не установлює обмежень щодо застосування положень ст.60 Закону України №1788-XII стосовно обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст.60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 "Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні", в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986 року затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, за приписами якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року (далі - Наказ МОЗ №303) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Пунктом 1 Рекомендацій щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, затверджених вищезазначеним Наказом, передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Пунктами 1,4 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, яке також затверджено Наказом МОЗ №303, передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно роз`яснень, наданих Міністерством охорони здоров`я і Міністерством праці та соціальної політики України у листах від 10 вересня 2002 №10.03.67/100, від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.

Апеляційний суд також враховує, що у листі МОЗ України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказав що відповідно до наказу МОЗ України від 8.10.1997р. №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально-профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів. Та що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 №605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Окрім того, у листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006р. №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як свідчать матеріали справи, стаж роботи позивача у відділеннях анестезіології підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками, а відтак, він має право на зарахування спірних періодів роботи до стажу у подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17, від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що з урахуванням записів в трудовій книжці позивача, у позивача є право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте відповідач протиправно не зарахував зазначений стаж в подвійному розмірі.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта щодо не зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи після 01.01.2004 року, з урахуванням наступного.

Згідно п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.3 ст.40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як вже зазначалося вище, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Апеляційний суд зауважує, що редакція ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Стосовно частини позовних вимог щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із приписами п.7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - ж» статті 55 Закону і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги установлюються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р №1191 (далі - Порядок №1191) закріплює, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У відповідності до вимог пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги ураховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України №1058-IV, станом на день її призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, протиправно не зарахувавши позивачу до спеціального стажу роботи на посадах анестезіологічної служби, відповідач зробив неправильний розрахунок належної йому до виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки при первинному обчисленні стажу роботи у спірні періоди в подвійному розмірі, розмір одноразової грошової допомоги також повинен збільшитись.

Доводи апелянта, що до Головного управління позивач з заявою щодо перерахунку розміру одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV прикінцевих положень України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не звертався спростовуються матеріалами справи, оскільки 10.10.2023 року позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій зокрема просив перевірити правильність обчислення його страхового стажу в подвійному розмірі та призначити грошову допомогу в розмірі 10 пенсій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо перерахунку розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про дискреційність його повноважень, колегія суддів зазначає, що дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій, а отже відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд.

Доводи апелянта, що стягнення на користь позивача суми судового збору з огляду на заборону використання коштів Пенсійного Фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним, ґрунтуються на хибному розумінні відповідачем норм матеріального та процесуального права, та свідчать виключно про правовий нігілізм представника державного органу.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко