Справа № 607/145/25
Суддя: Якімець Т. І.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2025 Справа №607/145/25 Провадження №2-а/607/14/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юркевич Ірина Ігорівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та

У С Т А Н О В И В:

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юркевич І.І. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТОМ ТЦК та СП) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), від 21 грудня 2024 року № 61/1142 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (далі постанова №61/1142) (а.с.1-9).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що постановою № 61/1142 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 гривень. У оскаржуваній постанові вказано, що під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , відповідно до пункту 30-2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок) направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття ТОМ ТЦК та СП на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2024 року для уточнення даних, однак ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 (поштове відправлення повернулось в ТЦК та СП 21 жовтня 2024 року з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи. Дата відмітки 21 жовтня 2024 року), до цього органу не прибув будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття визначеній у повістці) не надав.

Адвокат Юркевич І.І. вважає, що оскаржувана постанова постановлена незаконно та з порушенням процесуальних норм, а саме: 08 грудня 2024 року ОСОБА_1 оновивши додаток «Резерв+» побачив повідомлення про «порушення військового обліку». Однак, 30 жовтня 2024 року останній подавав у ТОМ ТЦК та СП документи на відстрочку. 11 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача для з`ясування такого повідомлення й після тривалого очікування в чергах було з`ясовано, що він у розшуку через неотриману повістку.

Позивача о 12 год. 55 хв. направили на перший поверх для складання протоколу, проте, через початок обідньої перерви о 13 год. 00 хв. його попросили прийти наступного дня об 11 год. 00 хв. 12 грудня 2024 року ОСОБА_1 прибув на визначений час, але отримав інформацію про відсутність начальника, тому, залишив номер телефону для зворотного зв`язку, але протягом дня дзвінка не отримав. 13 грудня 2024 року при повторному відвідуванні відповідач отримав готовий протокол та був повідомлений про розгляд справи на 21 грудня 2024 року (17 год. 30 хв). У визначений день та час ОСОБА_1 прибув до ТОМ ТЦК та СП, де йому зразу видали постанову без розгляду.

Представник позивача посилається на те, що відповідачем було порушено процедуру винесення постанови: 1) відсутність належного розгляду справи про адміністративне правопорушення; 2) порушено право особи на надання пояснень; 3) постанову було видано без дотримання процедури розгляду справи. Крім того, адвокат звертає увагу, що позивач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також зазначено в «Резерв+». Утім, він не отримував жодних повідомлень, дзвінків, листів, тощо, з поштового зв`язку, сервісу «Дія», «Оберіг» та інших джерел про повістку; йому не було відомо про те, що повістка була направлена. Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку електронного реєстру «Оберіг» та має оформлену відстрочку від призову під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543). ОСОБА_1 не отримував повістки чи повідомлення, не підписував розписки про виклик, про що вказано у протоколі, не знав про існування повістки, хоча фактично проживає за вказаною адресою та перевіряє поштову скриньку. Також автори позову звертають увагу на те, що у відповідача є номер телефону позивача, однак, будь-яких дзвінків чи повідомлень йому не надходило. Такі порушення вказують на незаконність винесеної постанови, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем правил військового обліку, а також відмову від отримання чи порушення законодавства про оборону та мобілізацію. На думку представника позивача, кваліфікація дій позивача невірна, оскільки частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, який позивачем дотримано: 1) належним чином перебуває на військовому обліку; 2) оновив дані в системі військового обліку; 3) має документально підтверджену відстрочку.

2. Стислий зміст відзиву на позовну заяву

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06 лютого 2025 року від ТОМ ТЦК та СП надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позов не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. ТОМ ТЦК та СП вказує, що 11 грудня 2024 року позивач близько 15 год. 00 хв. прибув до ТОМ ТЦК та СП як такий, що перебуває в базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння правопорушення за статтею 210-1 КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що 10 жовтня 2024 року позивачу відповідно до пункту 30-2 Порядку направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття ТОМ ТЦК та СП на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2024 року для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора (трекінг Укрпошти) поштове відправлення повернулось в ТЦК та СП 21 жовтня 2024 року з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи (дата відмітки 21 жовтня 2024 року). ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату і час та місце прибуття до ТОМ ТЦК та СП не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття визначеній у повістці) не надав. В результаті чого 11 грудня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення під його особистий підпис та повідомлено про розгляд постанови. У підсумку 21 грудня 2024 року було винесено оскаржувану постанову.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року відкрито провадження у цій адміністративній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 23).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юркевич І.І. в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 922, № 057, № 898, № 977 (а.с. 27, 34 36).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з урахуванням вимог частин першої, п`ятої статті 205, частини третьої статті 268 КАС України вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача, оскільки матеріали містять достатньо інформації для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС у виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Зважаючи на складність цієї справи судом постановлено проголосити судове рішення 20 лютого 2025 року.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до витягу військово-облікового документу «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку, номер в реєстрі Оберіг: 1 (а.с. 17).

10 жовтня 2024 року ТОМ ТЦК та СП було надіслано на адресу ОСОБА_1 повістку № 565096, в якій вказано, що йому належить з`явитись до відповідача о 11:00 год. 20 жовтня 2024 року, яка була надіслана засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», рекомендоване повідомлення № 875.

30 жовтня 2024 року позивач подав до ТОМ ТЦК та СП заяву відповідно до Порядку, про оформлення йому відстрочки на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка отримана відповідачем цього ж дня (а.с. 12).

Як вказано в протоколі № 60/1221 про адміністративне правопорушення від 11 грудня 2024 року, ОСОБА_1 близько 15 год. 00 хв. 11 грудня 2024 року прибув до ТОМ ТЦК та СП як такий, що перебуває в базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння правопорушення за статтею 210-1 КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що 10 жовтня 2024 року позивачу відповідно до пункту 30-2 Порядку направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття до ТОМ ТЦК та СП на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2024 року для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора (трекінг Укрпошти) поштове відправлення повернулось в ТЦК та СП 21 жовтня 2024 року з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи (дата відмітки 21 жовтня 2024 року). ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату і час та місце прибуття до ТОМ ТЦК та СП не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття визначеній у повістці) не надав (а.с.13, 14).

Постановою у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП №61/1142 від 21 грудня 2024 року, визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 гривень (а.с. 15, 16).

Постанову № 61/1142 від 21 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримав 21 грудня 2024 року, про що свідчить особистий підпис у оскаржуваній постанові.

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Конституція України встановлює: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина п`ята статті 125 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, у Рішенні від 24 червня 2020 року № 6-р(II)/2020, виснував, що складовим елементом конституційного принципу верховенства права в розумінні статті 8, частини другої статті 55 Конституції України є доступ особи до суду з метою здійснення судового контролю щодо законності та правомірності усіх рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, оскільки в результаті такої діяльності публічної влади можливе свавільне втручання у права, свободи будь-якої фізичної чи юридичної особи (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 1 березня 2023 року № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України наголосив, що здійснення публічної влади в добропорядний спосіб вимагає того, щоб особі було надано можливість у дієвий спосіб оскаржувати акти органів публічної влади, їх посадових і службових осіб, їхні дії або бездіяльність, завдяки чому забезпечується підзвітність цих органів та їх посадових і службових осіб за ухвалені ними рішення, учинені дії або бездіяльність. Тому адміністративне судочинство є стрижневим елементом демократичного врядування, а його дієвість засадничою для будь-якого суспільства, ґрунтованого на правовладді. У захисті людських прав та додержанні правовладдя ключовим елементом є право особи оскаржувати рішення, дії або бездіяльність органів публічної влади, їх посадових і службових осіб у спосіб використання справедливих процесуальних приписів права в кожному випадку, коли внаслідок ухвалення таких рішень, учинення дій або бездіяльності зазнають порушення права, свободи та інтереси особи. Призначення національної системи адміністративного судочинства полягає в тому, щоб забезпечити судовий контроль щодо рішень, дій або бездіяльності органів публічної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до процедури, узгідненої з вимогами справедливого судового розгляду (абзаци третій п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).

У цьому ж Рішенні орган конституційного контролю резюмував: «в юридичних відносинах між особою з одного боку, і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади із другого, особа завжди є слабшою стороною. Саме тому в державі, керованій правовладдям, мають діяти адміністративні суди, метою діяльності яких є захист особи супроти держави» (абзац другий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини п`ятої статті 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05 січня 2024 року № 36/41381 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до пункту 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Цією статтею КУпАП встановлені кваліфіковані та особливо кваліфіковані склади цього проступку. Так, частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною ж третьої цієї статті КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року

№ 1932-XII (далі Закон № 1932) особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до статті 17 Закону № 1932 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша); громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина друга); громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства (частина третя).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон № 3543.

Частиною першою статті 22 Закону №3543, з-поміж іншого, передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543 під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).

Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

За частиною восьмою статті 2 Закону № 2232 виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Загальні правила військового обліку визначені в статті 33 Закону № 2232, згідно з якою військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша). Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232 взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають, з-поміж інших категорій, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Абзацом 2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП виражається у порушенні громадянами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що знайшло свій прояв, зокрема, у невиконанні обов`язку щодо прибуття на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені у повістці.

За даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не з`явився на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2024 року за викликом до ТОМ ТЦК та СП, відповідно до повістки для уточнення даних, яка не була отримана ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи. Дата відмітки 21 жовтня 2024 року.

Матеріали справи містять повістку від 10 жовтня 2024 року № 565096 на ім`я ОСОБА_1 , якою останньому запропоновано прибути 20 жовтня 2024 року о 11 год. 00 хв. для уточнення даних, за адресою: АДРЕСА_2 .

Після оновлення додатку «Резерв+» 08 грудня 2024 року ОСОБА_1 побачив повідомлення про «порушення військового обліку» та 11 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача для з`ясування ситуації.

11 грудня 2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП № 60/1221 щодо ОСОБА_1 , з яким останній був ознайомлений та надав свої письмові пояснення.

21 грудня 2024 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, стосовно позивача, винесено оскаржувану постанову № 61/1142 від 21 грудня 2024 року.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка від 10 жовтня 2024 року № 565096 йому не була вручена засобами поштового зв`язку, на якій відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання особи. Дата відмітки 21 жовтня 2024 року, а отже, про неї не був обізнаний про обов`язок прибути до ТОМ ТЦК та СП 20 жовтня 2024 року о 11 год. 00 хв.

Суд бере до уваги той факт, що 30 жовтня 2024 року позивач подав до ТОМ ТЦК та СП заяву відповідно до Порядку для оформлення йому відстрочки на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543, яка отримана відповідачем цього дня та витяг військово-облікового документу «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на обліку, номер в реєстрі Оберіг: 1, тип відстрочки пункт 13 частини першої статті 23, дійсна до 07 лютого 2025 року.

Представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 особисто прибув до ТОМ ТЦК та СП 30 жовтня 2024 року для отримання такої відстрочки й яка була одразу надана йому. Отже, за таких обставин та ураховуючи наявні у справі докази дії ОСОБА_1 не були спрямовані на вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, зокрема у частині неявки на виклик до ТОМ ТЦК та СП, а тому твердження позивача про необізнаність у наявності повістки, сформованої на його ім`я, на думку, суду, є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 59 Порядку відомості про надання або скасування відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період заносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у день оформлення довідки про надання відстрочки (додаток 6) або в день надсилання повідомлення про скасування відстрочки (додаток 10) засобами поштового зв`язку на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (за умови її уточнення) або адресу електронної пошти, зазначеної у заяві про надання відстрочки (додаток 4), або повідомлення засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

У примітці до статті 210 КУпАП зазначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі Закон № 1951) передбачено, що держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру; адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру (частина перша статті 5); органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (частина восьма статті 5).

За частиною першою статті 6 Закону № 1951 до цього Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закон № 1951 актуалізація бази даних такого Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами його ведення, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною. Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді відповідні відомості від: центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, органу прокуратури вищого рівня, що організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань, Державної судової адміністрації України.

Ураховуючи те, що повістка, сформована на ОСОБА_1 й щодо неприбуття за якою він був притягнутий до відповідальності, надсилалася для уточнення даних, у протоколі, постанові, відзиві та і в інших матеріалах справи відсутні дані щодо того чи здійснювалися відповідачем заходи щодо отримання персональних відомостей щодо ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Крім того, у відзиві на позовну заяву не спростовано твердження позивача щодо того, що постанову видали ОСОБА_1 без розгляду, тобто без забезпечення належної процедури розгляду адміністративної справи та постановлення у ній відповідного рішення, зокрема у частині права особи бути присутнім під час розгляду справи, права знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги.

Таким чином, суд вважає, що притягнення позивача до відповідності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відбулося без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи та встановлення в діях особи, яку притягують до відповідальності, складу відповідного адміністративного правопорушення. Відповідач не довів, що під час постановлення оскаржуваної постанови ним було дотримано вимог, встановлених законодавством про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив порушення позивачем приписів законів № 1932, № 2232 та № 3543 та відповідно не обґрунтував правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Крім того, відповідач не довів дотримання процедури розгляду та ухвалення рішення під час винесення оскаржуваної постанови, а тому постанова № 61/1142 від 21 грудня 2024 року підлягає скасуванню.

Отже, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Відповідно до статті 288 КУпАП перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від 21 грудня 2024 року № 61/1142 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 гривень підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ТОМ ТЦК та СП за рахунок їх бюджетних асигнувань.

На підставі статей 7, 9, 210-1, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 283, 288, 289 КУпАП, керуючись статтями 2, 5, 9, 19, 20, 70, 72 77, 79, 122, 139, 241 246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юркевич Ірина Ігорівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від 21 грудня 2024 року № 61/1142 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності задовольнити.

2. Постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від 21 грудня 2024 року № 61/1142 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження у справі закрити.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 лютого 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Юркевич Ірина Ігорівна, адреса місця знаходження: вул. За Рудкою, 33, офіс 24, м. Тернопіль, РНОКПП: НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000548 від 01 березня 2024 року.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець