Справа № 320/27885/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року Справа № 320/27885/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування індивідуального акта-висновку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

1. Визнати протиправною постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою № А2120 до військової служби як придатний до військової служби.

2. Зобов`язати військово-лікарську комісію в/ч № НОМЕР_1 провести військово-лікарську експертизу стану здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини № НОМЕР_2 з метою визначення реального ступеня його придатності до військової служби з урахуванням результатів судової експертизи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з самого початку служби в 2022 році за станом здоров?я його не було належним чином обстежено і рівень придатності до військової служби на початку цієї служби фактично був встановлений неправильно.

Позивач також вказує, що в подальшому він також отримав мінно-вибухові поранення, акубуротравми вогнепальне осколкове сліпе поранення обличчя зліва, лівої верхньої кінцівки і обох нижні кінцівок, що ще більше призвели до втрат спроможності до повноцінної його служби. На думку позивача, загострення, відсутність належного лікування, неправильний і необґрунтований висновок призвели до того, що фактично унеможливили виконання ним посадових обов?язків молодшого сержанта військовій частині № НОМЕР_2 .

Позивач підсумовує, що постанова відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) щодо його здатності виконувати військову службу з висновком «придатний до служби в десантно-штурмових військах» є незаконною та неправомірною, оскільки була винесена внаслідок неналежного медичного огляду, без витребування довідки про хвороби і медичної карти з частини, без урахування його акубуротравми 20.12.2022 р., застосування методу індивідуальної оцінки придатності до військової служби та за наявності незаперечних даних, що здатність до проходження військової служби за станом здоров?я не відновиться, що є порушенням вимог пунктів 6.8., 6.9., 6.10, 6.12 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; задоволено клопотання представника позивача про витребування по справі додаткових доказів від відповідача та третьої особи.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з доводами позивача з тих підстав, що спірна постанова ВЛК в/ч НОМЕР_1 є правомірною та обґрунтованою, оскільки прийнята у відповідності до вимог Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додаток 1 до Положення № 402), Пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додаток 2 до Положення № 402) та Таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (Додаток 3 до Положення № 402).

Відповідач зауважує, що згідно Картки обстеження та медичного огляду та доданих до неї медичних документів, позивач пройшов медичний огляд у всіх визначених пунктом 6.8 Положення № 402 лікарів-спеціалістів, що спростовує доводи позивача щодо незастосування методу індивідуальної оцінки відповідачем. Крім того, як стверджує відповідач, у позовній заяві не вказано, якого саме лікування позивач потребує, а необхідність лікування позивача не підтверджена жодними наданими позивачем медичними документами.

Також, відповідач зауважив, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають придатність до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

На виконання вимог ухвали суду від 11.07.2024 відповідачем надано документи щодо огляду стану здоров`я ОСОБА_1 , наказ вч НОМЕР_3 від 22.02.2024 №57 про створення позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії із використанням мастиково гербової печатки за умови найменування ВЧ НОМЕР_4 .

Від третьої особи пояснень щодо предмету позову та витребуваних судом доказів не надійшло.

Стосовно клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи суд зазначає таке.

Згідно з ч.3 ст.101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.1-ч.5 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

На думку суду, вирішення питань які розглядаються у справі не потребує будь-яких експертних досліджень.

За таких обставин, суд вважає, що вказане клопотання позивача є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час розгляду справи, є військовослужбовцем та перебуває у складі військової частини НОМЕР_2 , призваний у Збройні Сили України з серпня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.10.2022 р. і 09.03.2024 року позивач отримав мінно-вибухові поранення, акубаротравми, вогнепальне осколкове сліпе поранення обличчя зліва, лівої верхньої кінцівки і обох нижніх кінцівок.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 про обставини травми від 26.03.2024 року № 692/207 09 березня 2024 року позивач отримав: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення обличчя зліва, лівої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок.

За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_2 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок ураження БпЛА.

Травмування не пов?язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння, під час травмування перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет).

09.04.2024 року стосовно позивача проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 , на підставі чого складено відповідну довідку № 1427, яким встановлено наступне.

Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв?язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після вогнепального осколкового сліпого поранення (09.03.2024) м?яких тканин середньої третини лівого передпліччя, середньої третини лівого стегна, лікованого оперативно: первинна хірургічна обробка ран, у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функцій.

Поранення, ТАК, пов?язане із захистом Батьківщини.

Довідка про обставини травми від 26.03.2024 № 692/207 видана командиром військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікується як легка. Стан після повторних вибухових травм (23.10.2022, 09.03.2024) акубаротравм, з пошкодженням лівої барабанної перетинки, у вигляді посттравматичної двобічної комбінованої приглухуватості І ступеня праворуч, III ступеня ліворуч, зі сприйняттям шепітної мови 4.0м на правому вусі, 0м на лівому вусі; вибухової травми (23.10.2022) закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, у вигляді цефалгічного синдрому.

Травми, ТАК, пов?язані із захистом Батьківщини.

Довідки про обставини травм від 25.02.2023 № 449, 26.03.2024 № 692/207 видані командиром військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 травми кваліфікуються як легкі.

Ретроцеребелярна арахноїдальна лікворна кіста (варіант розвитку).

Захворювання, НІ, не пов?язані з проходженням військової служби.

На підставі статей 10в, 36в, 75в, 78г графи II Розкладу хвороб, графи 10 ТДВ «Б» військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 дійшла висновку, що позивач є непридатним до служби у Десантно-штурмових військах, водночас придатним до військової служби.

16.04.2024 року позивачем до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України подано скаргу на постанову ВЛК № 1427 від 09.04.2024 щодо встановлення рівня придатності до військової служби ОСОБА_2 . В скарзі позивач просив: скасувати постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 № 1427 від 09.04.2024 р. та встановити реальний ступінь придатності військової служби відповідно до реального стану здоров`я.

У скарзі позивач також зазначив, що для проведення військово-лікарської експертизи він може надати наявні у нього документи щодо стану його здоров`я та прибути для особистого огляду за відповідним викликом.

Також, 15.04.2024 року позивач звертався до командира військової частини № НОМЕР_2 з рапортом про неспроможність виконання службових обов`язків у зв`язку зі станом здоров`я, оскарження висновку ВЛК № 1427 від 09.04.2024 р. і направлення на лікування.

Станом на час судового розгляду справи відповіді від Центральної військової лікувальної комісії позивач не отримав.

Не погоджуючись з постановою Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про придатність до військової служби, що оформлена довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 09.04.2024 р. № 1427, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений, зокрема, указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 з 5 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб; від 18.04.2022 № 259/2022 з 5 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб та триває на момент розгляду цієї справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

У п.1.1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого 14.08.2008 наказом Міністра оборони України №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення №402) зазначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з п.1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це:

- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до п.2.1 глави 2 розділу I Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

У пункті 1.2. глави 1 розділу ІІ Положення №402 зазначено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Згідно з пунктом 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

Пунктом 20.4 глави 20 розділу ІІ Положення №402 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов:

"непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"обмежено придатний до військової служби".

За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "обмежено придатний до військової служби"; "придатний до військової служби".

У воєнний час за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає постанову "придатний до військової служби".

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу II Положення №402 на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - медична карта стаціонарного хворого.

Постанова про ступінь придатності до військової служби - це загальний висновок ВЛК, зроблений на підставі вивчення та оцінки всього стану здоров`я і фізичного розвитку особи, на момент огляду.

У позовній заяві позивач вказує, що комісією не взято до уваги усі наявні захворювання. Вважає, що проведений огляд ВЛК та прийняте рішення про придатність до військової служби не відповідають реальному стану здоров`я позивача.

Отже, позивач не згодний з медичним висновком лікарів щодо придатності його до військової служби.

Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у цій категорії справ.

Так, Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 зазначив, що межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Отже, суд вказує, що до його повноважень не належить надання оцінки медичної документації, визначенню діагнозу та відповідності йому конкретній статті Розкладу хвороб.

Разом з тим, суд не встановив допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду позивача та оформлення його результатів.

Також, суд зауважує, що Положення № 402 не передбачає право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних ВЛК у судовому порядку.

У спірних питаннях та складних випадках остаточне рішення про придатність чи непридатність військовослужбовця до військової служби може бути прийнято ЦВЛК, яка відповідно до абзацу п`ятнадцятого підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 вправі розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Отже, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку щодо його придатності, позивач мав право звернутись до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на звернення із скаргою до ВЛК вищого рівня, як визначено Положенням № 402.

В свою чергу, ЦВЛК зобов`язана розглянути скаргу позивача, за результатами чого переглянути, скасувати, затвердити, не затвердити, постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою ВЛК від 09.04.2024 № 1427, та за результатами розгляду скарги прийняти постанову, оформлену відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу I Положення № 402.

Проте, згідно з матеріалами справи, остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби ВЛК регіону чи ЦВЛК не приймали.

Беручи до уваги ті обставини, що перевірка рішень позаштатних гарнізонних ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби ВЛК регіону чи ЦВЛК не приймали, суд доходить висновку про недотримання позивачем вимог Положення №402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування постанови Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою ВЛК від 09.04.2024 № 1427, та, як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести переогляд і військово-лікарську експертизу стану здоров`я ОСОБА_2 з метою визначення ступеня його придатності до військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим обставинам справи, суд доходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема також витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, інших заяв до розподілу судом витрат у справі, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.