Справа № 240/21582/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/21582/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №32 від 27.08.2024 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Визнати протиправним повідомлення Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з дати права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з 27.07.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 3 категорії та звернувся до ГУПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Головним Управлінням ПФУ у Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуто його заяву та відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зокрема, у своєму рішення відповідач вказав, що станом на 01.01.1993 документально не підтверджений період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Позивач стверджує, що має пільги по виходу на пенсію, а тому вважає відмову відповідача протиправною та такою, що суперечать чинному законодавству. Вказує, що пepioд з 26.04.1986 по 25.08.1991 тa з 18.06.1993.06.1993 по даний час проживає в с.Ігнатпіль Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона). За правилами складання часу проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) станом на 01.01.1993 року становить більше трьох років, що підтверджується довідками наданими до позову (довідка №512 від 06.09.2024 року, та довідка №251 від 21.10.2024 року).

Також зазначив, що відповідач робить посилання на те, що необхідно надати довідку з місця проживання на момент навчання, але не враховує інші обставини проживання, та період роботи згідно з записами в трудовій книжці в період з 26.06.1986 по 31.12.1993 роки, а саме, що відповідно до довідки №251 від 21.10.2024 року слідує, що в період з 01.09.1978 по 31.05.1988 року позивач навчався в Ігнатпільській СШ Овруцького району. Також по 01.09.1988 року до початку навчання перебував та проживав разом з батьками в с. Ігнатпіль, з 01.03.1989 року після закінчення навчання, працював на Ігнатпільському кар`єрі на посаді помічника машиніста екскаватора, до 27.04.1989 року. 3 15.05.1989 по 31.07.1989 року працював на Ігнатпільському кар`єрі на посаді слюсаря Баластного цеху. З 06.09.1993 року працював на КМС №276 на посаді помічника машиніста екскаватора. Таким чином, шляхом складання періоду проживання станом на 01.01.1993 року становить 3 роки 1 місяць 10 днів, що підтверджується наданими доказами.

Однак відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку з мотивів, що позивач не проживав в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993 року протягом 3 років, що не відповідає дійсності та наданими доказами.

З таким рішенням позивач не погоджується, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив у встановлений строк до суду не подав.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві просить у задоволенні позову відмовити. Вказав, що згідно наданих документів станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.08.1988, з 01.03.1989 по 27.04.1989 (період роботи в ІІІ зоні згідно запису трудової книжки), з 15.05.1989 по 31.07.1989, що становить 02 роки 08 місяців 20 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 3 роки відповідно до Закону № 796. Оскільки наданими особою документами не підтверджено постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону № 796- ХІІ щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення (категорія 3) Серії НОМЕР_1 .

19.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796), яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.08.2024 № 32 відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796, оскільки не підтвердженого факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років та відповідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058, так як особа не досягла пенсійного віку.

Зокрема, у даному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.01.1992 по 12.06.1993, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав У галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 poкy.

Згідно довідки від 10.06.2024 №328 про факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, не зараховані період проживання згідно навчання з 01.09.1981 по 28.04.1989, з 01.08.1989 по 04.05.1990, тому враховано період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.08.1988, з 01.03.1989 пo 27.04.1989, з 15.05.1989 пo 31.07.1989. Необхідно надати довідку з місця проживання на момент навчання.

Листом ГУПФУ в Житомирській області від 05.09.2024 №0600-0211-8/113212 повідомило позивача про результати розгляду заяви.

Отже, спірним у даній справі є питання підтвердження факту постійного проживання чи роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема, не менше 3 років станом на 01.01.1993, для зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого (добровільного) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення не менше 3 років.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 20 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення протягом трьох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожен рік проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 3 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Позиву відмовлено у призначення пенсії з підстави не підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки станом на 01.01.1993. Зокрема, враховані періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.08.1988, з 01.03.1989 пo 27.04.1989, з 15.05.1989 пo 31.07.1989. При цьому, не зараховані періоди проживання згідно навчання з 01.09.1981 по 28.04.1989, з 01.08.1989 по 04.05.1990.

Таким чином, відповідач зробив висновок, що період проживання позивача в зоні гарантованого (добровільного) відселення становить 02 роки 08 місяців 20 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 3 роки відповідно до Закону № 796.

Суд не погоджується з такими діями та зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Пунктом 4.7 розділу ІV цього Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Відповідно до довідки №251 від 21.10.2024 Ігнатпільського ліцею Овруцької міської ради ОСОБА_1 , 1971 р.н., в період з 01.09.1978 по 31.05.1988 навчався в Ігнатпільській СШ Овруцького району.

Відповідно записів у трудовій книжці позивача, останній в період з 01.03.1989 працював на Ігнатпільському кар`єрі на посаді помічника машиніста екскаватора до 27.04.1989. 3 15.05.1989 по 31.07.1989 працював на Ігнатпільському кар`єрі на посаді слюсаря Баластного цеху. З 06.09.1993 року працював на КМС №276 на посаді помічника машиніста екскаватора на Ігнатпільському кар`єрі.

Відповідно до довідки № 512 від 06.09.2024, виданої Виконавчим комітетом Овруцької міської ради, позивач з 26.04.1986 по 25.08.199, з 18.06.1993 по даний час зареєстрований та проживає у с.Ігнатпіль Коростенського (Овруцького) району, яке відповідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Крім того, суд вважає за необхідне відмітити, що належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення категорії 3 Серія НОМЕР_1 від 01.12.1993.

Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення.

Суд наголошує, що позивач надав документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), який засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а наданий позивачу статус скасований; у цій справі відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Разом з цим, дана обставина залишена поза увагою відповідача при прийнятті спірного рішення.

У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого (добровільного) відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, який станом на день звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України досяг віку 53 роки, мав страховий стаж понад 20 років та проживав в зоні гарантованого (добровільного) відселення станом на 01.01.1993 6 роки (плюс 3 роки початкова величина) набув право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачу такої пенсії є незаконною.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що ГУПФУ у Дніпропетровській області, приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, діяло всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат, у зв`язку з чим спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов"язального характеру, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії щодо самостійного розрахунку стажу, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, та не уповноважений на перевірку інших обставин, необхідних для призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту виключно шляхом зобов"язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровькій області повторно розглянути заяву позивача від 19.08.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним повідомлення Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області, призначити пенсію, то суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки пенсійний орган листом лише повідомив позивачу про результат розгляду його заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивача є рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 139, 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (просп. Богдана Хмельницького, 116А,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49033. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.08.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

26.02.25