Справа № 380/3204/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/3204/24 пров. № А/857/31344/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (головуючий суддя Кисильова О.Й., м.Львів) у справі № 380/3204/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача, періодів його роботи на ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» з 01.04.2021 по 29.05.2023; зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» з 01.04.2021 по 29.05.2023; провести зарахування із моменту звернення позивача, а саме з 11.01.2024.

Позов обґрунтовує тим, що маючи достатньо пільгового стажу для призначення пенсії згідно Закону України «Про престижність шахтарської праці», ОСОБА_1 11.09.2023 звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії. Проте, рішенням Головного управління ПФУ у Одеській області від 18.09.2023 у зв`язку із не врахуванням усіх періодів роботи позивачу призначена пенсія по інвалідності, до стажу роботи зараховані періоди до 31.03.2021. Наголошує, що періоди роботи з 01.04.2021 по 29.05.2023 не зараховані до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , у зв`язку із чим 11.01.2024 позивач звернувся із заявою до відповідача-1 про перерахунок пенсії, однак, відповідач-2 рішенням від 18.01.2024 № 96 відмовив у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку із несплатою підприємством страхових внесків. Позивач вважає, що відповідач-2 протиправно не зарахував до стажу його роботи період з 01.04.2021 по 29.05.2023, а тому вважає дії відповідача-2 щодо відмови зарахуванні трудового стажу та у перерахунку у зв`язку із цим розміру пенсії такими, що порушують його право на належний рівень пенсійного забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.01.2024 № 96 про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на Державному підприємстві «Львіввугілля» ВП «Шахта «Великомостівська» з 01.04.2021 по 29.05.2023 та повторно розглянути заяву від 11.01.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, апелянт зазначає, що обчислення стажу є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, а тому підміна судом повноважень суб`єкта владних повноважень є втручанням в повноваження органів Пенсійного фонду. Вказує, що розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, правомірно прийняв рішення від 18.01.2024 № 96 про відмову у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що у позивача на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до записів № 18-24 трудової книжки ОСОБА_1 від 29.06.2000 серії НОМЕР_1 , позивач з 14.07.2009 по 29.05.2023 працював на державному підприємстві «Львіввугілля» ВП «Шахта «Великомостівська».

11.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідіач-1 із заявою про перерахунок пенсії за наявності 35 років стажу.

Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області рішенням від 18.01.2024 №96 відмовило ОСОБА_2 у проведенні перерахунку, вказавши, що зарахований стаж по 31.03.2021 згідно із даними з системи персоніфікованого обліку. Відмовлено у перерахунку у зв`язку із відсутністю сплати внесків.

Вважаючи протиправною відмовою відповідача у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV) страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначений у статті 20 Закону № 1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Разом з тим, частиною 12 ст. 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. ст. 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Отже, із наведених вище положень Закону № 1058-IV слідує, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (в даному випадку роботодавця).

Відповідно до ст. 56 Закону № 1058-IV до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, колегія суддів вказує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 22.11.2018 у справі №242/4793/16, від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17, від 27.02.2019 у справі № 242/1871/17 та №423/3544/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до записів № 18-24 трудової книжки ОСОБА_1 від 29.06.2000 серії НОМЕР_1 , позивач з 14.07.2009 по 29.05.2023 працював на державному підприємстві «Львіввугілля» ВП "Шахта «Великомостівська». Робота ОСОБА_1 у період з 14.07.2009 по 29.05.2023 за професією гірник (підземні гірничі роботи в шахті) підтверджується також Довідкою про підтвердження наявного страхового стажу № 1-001-11 від 09.01.2024, виданою ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля».

Отже, записами у трудовій книжці позивача, а також Довідкою № 1-001-11 від 09.01.2024 підтверджені відомості про роботу позивача у період з 14.07.2009 по 29.05.2023 гірником на підземних гірничих роботах з видобутку вугілля, що дає підстави для зарахування спірного періоду роботи з 01.04.2021 по 29.05.2023 до страхового та пільгового стажу позивача.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що несплата роботодавцем - ВП "Шахта "Великомостівська" ДП "Львіввугілля" страхових внесків є підставою для не зарахування спірного періоду роботи до трудового та пільгового стажу позивача, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, тобто на роботодавця. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником ДП "Львіввугілля" ВП "Шахта "Великомостівська" свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків за період з 01.04.2021 по 29.05.2023, а тому не зарахування відповідачем спірного періоду до страхового та пільгового стажу позивача є протиправним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на Державному підприємстві "Львіввугілля" ВП "Шахта "Великомостівська" з 01.04.2021 по 29.05.2023 та повторно розглянути заяву від 11.01.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/3204/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний