Справа № 120/1203/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1203/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

25 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.09.2023 №08 про відмову в призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.07.2023.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 08 від 07 вересня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07 вересня 2023 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що за документами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 2 місяці 17 днів, в свою чергу згідно наданих позивачем документів пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній.

При цьому, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що в наданій трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках, відомості про атестацію робочого місця тощо, відтак, зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах не може бути встановлено лише на підставі записів трудової книжки, а й підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, як передбачено пунктом 20 Порядку №637.

Апелянт зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 по справі № 155/1180/17 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів роботи зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку. В трудовій книжці містяться відомості лише про прийняття та звільнення з роботи. Відомості, які б уточнювали пільговий характер роботи, відсутні.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що наявні всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 07 вересня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке рішенням № 08 від 15 вересня 2023 року відмовило в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю у позивача пільгового стажу.

Згідно рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01 вересня 2000 року по 31 січня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2001 року та з 01 вересня 2001 року по 28 лютого 2001 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також до пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року з огляду на відсутність інформації про право підпису у довідці про пільговий характер роботи у виконуючого обов`язки начальника філії "Вінницький спецкар`єр" ОСОБА_2 . Крім того, посада свердлильника шпурів відсутня в наказі про результати атестації робочого місця;

- період роботи з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року, оскільки відсутній перелік до наказів про результати атестації робочих місць від 12 січня 2004 року № 7 та від 26 червня 2009 року № 41.

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо незарахування відповідачем спірних періодів роботи позивача з 01 вересня 2000 року по 31 січня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2001 року та з 01 вересня 2001 року по 28 лютого 2001 року, з огляду на відсутність сплати страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування"., суд першої інстанції вказав про помилковість доводів пенсійного органу, адже із наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_1 (записи № 11-14) слідує, що позивач з 10 квітня 1996 року по 16 грудня 2002 року безперервно працював у "Вінницькому спецкар`єрі" свердлильником шпурів.

Також, довідкою № 2, що видана філією "Вінницький спецкар`єр" дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 27 лютого 2023 року, підтверджується те, що ОСОБА_1 не перебував за періоди роботи у філії у відпустках без збереження заробітної плати. При цьому, така довідка видана на підставі книги наказів за 1996-2002 роки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про підтвердження факту роботи позивача, зокрема і в періоди, що визначені у оскаржуваному рішенні у філії "Вінницький спецкар`єр" дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", тому підстави для незарахування до страхового стажу таких періодів роботи з огляду на відсутність даних про сплату страхувальником страхових внесків за позивача відсутні.

Більше того, суд вказав, що несплата роботодавцем страхових внесків за працівника не може нести негативні наслідки для останнього.

Щодо незарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року та з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року з огляду на відсутність інформації про право підпису у довідці про пільговий характер роботи у виконуючого обов`язки начальника філії "Вінницький спецкар`єр" ОСОБА_2 , а також з огляду на те, що посада "свердлильник шпурів" відсутня в наказі про результати атестації робочого місця; період роботи з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року, оскільки відсутній перелік до наказів про результати атестації робочих місць від 12 січня 2004 року № 7 та від 26 червня 2009 року № 41, суд першої інстанції вказав, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є: 1) встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також 2) документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, суд критично оцінив посилання пенсійного органу як на підставу для незарахування до пільгового стажу позивача відсутність інформації про право підпису ОСОБА_2 довідки від 27 лютого 2023 року № 4, оскільки така довідка містить всі необхідні реквізити, зокрема й печатку підприємства філії "Вінницький спецкар`єр" дочірнього підприємства "Західдорвиробухпром" відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України", якою скріплені підписи виконуючого обов`язки начальника філії О.В. Бондарчука та бухгалтера/начальника відділу кадрів - Т.В. Буханівської.

На переконання суду, такі твердження пенсійного органу є проявом занадто формального підходу, а тому не зараховувати до пільгового стажу період роботи позивача з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року лише з підстав відсутності у пенсійного органу інформації про покладення на ОСОБА_2 виконання обов`язків суб`єкта господарювання у пенсійного органу не було.

Водночас, як слідує зі змісту наданого позивачем наказу від 14 грудня 1994 року № 22-к "Про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням", по "Вінницькому спецкар`єру" не віднесено професію "свердлильник шпурів" до переліку робочих місць, виробництв, професій і посад, які надають особі право на пільгове пенсійне забезпечення.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що проведеною роботодавцем позивача атестацією не підтверджено право ОСОБА_1 на пільгове пенсійне забезпечення за професією "свердлувальник шпурів", а тому доводи пенсійного органу про те, що позивач не має права для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року є обґрунтованими.

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року з тих підстав, що у поданих позивачем документах відсутній перелік до наказів про результати атестації робочих місць від 12 січня 2004 року № 7 та від 26 червня 2009 року № 41, суд першої інстанції вказав, що до заяви про призначення пенсії позивачем долучався наказ № 7 від 12 січня 2004 року "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці та наказ № 41 від 26 червня 2009 року "Про результати атестації робочих місць за умовами праці".

Водночас, пенсійний орган не зарахував до пільгового стажу період роботи позивача з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року лише з тих підстав, що позивач надав згадувані вище накази без Додатку № 1 та Додатку № 5.

В свою чергу, суд першої інстанції вказав на передчасність висновків пенсійного органу, з огляду на положення п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1).

Відтак, пенсійний орган при прийнятті (дослідженні) документів для призначення пенсії наділений широкими повноваженнями, реалізація яких дозволяє повідомити заявника про надання додаткових документів, необхідних для призначення пенсії (зокрема й додатків до наданих позивачем наказів), а також надіслання відповідних запитів про витребування таких додатків самостійно.

Проте, пенсійний орган не скористався наданими йому повноваженнями, що встановлені пунктом 4.2 згаданого вище Порядку, для встановлення права позивача на зарахування до його пільгового стажу періоду роботи з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року, а відразу відмовив в призначенні пенсії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області без з`ясування всіх суттєвих обставин не зарахувало до пільгового стажу позивача згадуваний вище період роботи, проте і суд з огляду на встановлені в ході розгляду цієї справи обставини не може зобов`язати пенсійний орган зарахувати до пільгового стажу позивача такий період.

Отже, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15 вересня 2023 року № 08, а тому таке підлягає скасуванню.

Водночас, визначаючись щодо наявності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції вказав, що обчислення пільгового стажу належить до виключної компетенції пенсійного органу.

За таких обставин суд не може перебирати на себе функції органу Пенсійного фонду і вирішувати питання про призначення пенсії ОСОБА_1 , адже завданням адміністративного суду є здійснення контролю за правомірністю рішень суб`єкта владних повноважень, а не первинний його розгляд.

Тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 07 вересня 2023 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) та Законом №1058-IV.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

За змістом пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Так, порядок пенсійного забезпечення окремих категорій громадян установлено статтею 114 Закону №1058-IV, у відповідності до частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій.

Згідно із положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Уряд своєю постановою від 18.11.2005 №383 затвердив Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону №1788-XII.

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Зміст зазначених норм права свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на підземних роботах, а також на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління призначення пенсії в Хмельницькій області від 15.09.2023 №8 судом встановлено, що до страхового стажу пенсійним органом не зараховано наступні періоди:

-з 01.09.2000 по 31.01.2001, з 01.04.2001 по 30.06.2001 та з 01.09.2001 по 28.02.2001, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування";

-з 10.04.1996 по 30.04.2002, оскільки відсутня інформація про право підпису тимчасово виконуючим обов`язки начальника О.В. Бондарчук. Крім того, посада свердлильника шпурів відсутня в наказі про результати атестації робочого місця від 14.12.1994;

-з 19.12.2002 року по 08.07.2012, оскільки відсутній перелік до наказів про результати атестації робочих місць від 12.01.2004 №7 та від 26.06.2009 №41.

Так, щодо доводів апелянта стосовно відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи 01.09.2000 по 31.01.2001, з 01.04.2001 по 30.06.2001 та з 01.09.2001 по 28.02.2001, колегія суддів зауважує, що згідно трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (записи № 11-14) позивач з 10 квітня 1996 року по 16 грудня 2002 року безперервно працював у "Вінницькому спецкар`єрі" свердлильником шпурів. Тобто, страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) /п.14/, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в наданій трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках, відомості про атестацію робочого місця тощо, відтак, зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах не може бути встановлено лише на підставі записів трудової книжки, а й підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, як передбачено пунктом 20 Порядку №637.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пунктами 3, 20 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (редакція Порядку № 637, чинна на момент роботи позивачки).

Відтак необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є: 1) встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також 2) документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Тобто, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 березня 2024 року (справа №500/5342/21), від 14 листопада 2023 року (справа № 620/1534/22), від 20 вересня 2023 року (справа № 620/2611/20) та ряду інших.

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що в наступні спірні періоди позивач працював:

-з 10 квітня 1996 року по 16 грудня 2002 року у Вінницькому спецкар`єрі за професією "свердлильник шпурів" ІІІ та ІV розряду;

- з 19 грудня 2002 року по 20 травня 2013 року у "Літинському райавтодорі", а саме:

- з 19 грудня 2002 року по 01 березня 2007 року - за професією бурильщика IV розряду;

- з 01 березня 2007 року по 07 липня 2011 року - машиністом грохоту V розряду, з 07 липня 2011 року по 19 листопада 2012 року - дорожнім робочим ІІ розряду,

- з 19 листопада 2012 року по 20 травня 2013 року - трактористом МТЗ-82.

Вказані записи щодо періодів роботи позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дат, які завірені підписами та печатками роботодавців з посиланням на номери наказів.

Також, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до пенсійного органу було подано:

-довідку яка підтверджує особливий характер роботи, або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, видану філією «Вінницький спецкар`єр» ДП «Західдорвибухпром» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»;

-довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану філією «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 09.03.2023 №32, згідно якої в період з 19.12.2002 по 28.02.2007, та з 01.03.2007 по 08.07.2012 ОСОБА_1 виконував буріння свердловин, сортування щебеневої продукції за професією машиніст бурової установки, грохотника, машиніст конвеєра, що передбачена Списком №2 розділ 1 підрозділ 1. Вказана довідка містить посилання на проведення атестації робочих місць та видана на підставі особових рахунків, книги наказів, картки ф Т-2, П-2.

Тобто, аргументи апелянта щодо відсутності в трудовій книжці ОСОБА_1 відомостей пільговий характер виконуваної ним роботи є необґрунтованими, оскільки як вказано судом вище, на виконання положень Порядку №637 позивачем до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах надавались уточнюючі довідки.

Крім того, щодо незарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року та з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року з огляду на відсутність інформація про право підпису тимчасово виконуючим обов`язки начальника О.В. Бондарчук, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучена позивачем довідка містить всі необхідні реквізити, зокрема й печатку підприємства філії "Вінницький спецкар`єр" дочірнього підприємства "Західдорвиробухпром" відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України", якою скріплені підписи виконуючого обов`язки начальника філії О.В. Бондарчука та бухгалтера/начальника відділу кадрів - Т.В. Буханівської.

При цьому, суд звертає увагу, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює аргументи апелянта щодо незарахування періодів роботи позивача з 10 квітня 1996 року по 30 квітня 2002 року та з 19 грудня 2002 року по 08 липня 2012 року з огляду на відсутність інформація про право підпису тимчасово виконуючим обов`язки начальника О.В. Бондарчук, оскільки у разу наявності сумніву, пенсійний орган має право звернутись до органу, який видав відповідний документ, для отримання підтвердження щодо повноважень особи, за підписом якої видано відповідний документ.

Інших доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, пенсійним органом не наведено.

В свою чергу, аргументів в частині висновків суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07 вересня 2023 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині, в межах ч.1 ст.308 КАС України.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.