Справа № 320/41308/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року справа №320/41308/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши в письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 10 червня 2024 року № 1413/Ж10/31-00-04-02-01-31.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач вважає спірне рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 1 жовтня 2024 року о 14:00 год.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Дунайська логістична група», ТОВ «ГРВ Сток», ТОВ «Нива - 2000», ТОВ «Прометей Сайлос», ТОВ «ГРВ Капитал», ТОВ «Агрофірма Гаївське». Відтак, правочини між позивачем та контрагентами здійснені без цілі настання реальних наслідків, з метою завищення податкового кредиту з податку на додану вартість і, як наслідок, несплати податків, а отже висновки за результатами перевірки є обґрунтованими та правомірними, а підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.

В підготовчому засіданні 1 жовтня 2024 року оголошено перерву до 12 листопада 2024 року о 13:00 год.

У відповіді на відзив позивач наголошував на безпідставності висновків відповідача про нереальність здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами.

В підготовчому засіданні 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17 грудня 2024 року о 09:15 год.

Судове засідання, призначене на 17 грудня 2024 року, відкладено на 21 січня 2025 року о 15:15 год.

В судовому засіданні 21 січня 2025 року на підставі клопотань представників сторін суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Явкино Холдинг» з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість за лютий 2024 року (від 20.03.2024 вх. № ) з урахуванням періоду декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами перевірки посадовими особами Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт № 1454/Ж5/31-00-04-02-01-26/43877851 від 17.05.2024.

У висновках означеного акту вказано про порушення платником податків п.44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п. 200.4 ст.200, п. 201.1, 201.7 та 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.5 Розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 № 21 в результаті чого позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість на розрахунковий рахунок 6 471 942 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 10.06.2024 № 1413/Ж10/31-00-04-02-01-31, яким збільшено суму бюджетного відшкодування на 6 471 942 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 3 235 971 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями ПК України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як визначено пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу..

Стаття 200 ПК України визначає порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Як передбачає пункт 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту, як одного з показників, за рахунок якого формується від`ємне значення суми податку на додану вартість, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає й вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

Щодо фінансово-господарських відносин з ТОВ «ДУНАЙСЬКА ЛОГІСТИЧНА ГРУПА» суд зазначає наступне.

Згідно з додатком 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» до податкової Декларації з податку на додану вартість за лютий 2024 року сума ПДВ, заявлена до бюджетного відшкодування, по взаємовідносинах з ТОВ «ДУНАЙСЬКА ЛОГІСТИЧНА ГРУПА» становить 1 996 050,88 грн.

Відповідач у висновках акту перевірки зазначив, що за результатами проведеної перевірки наданих первинних документів, даних, що містяться в інформаційних системах ДПС, аналізу ланцюгів постачання та інших відомостей, отриманих в ході проведення контрольно-перевірочних заходів не можливо підтвердити реальне виконання зобов`язань перед ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» від ТОВ «ДУНАЙСЬКА ЛОГІСТИЧНА ГРУПА» щодо надання послуг з перевалки, внутрішньопортового експедирування (авто-склад-судно).

Судом установлено, що відповідно до договору про надання послуг № 11 від 10.10.2023 Замовник (позивач) вручає, а Виконавець (ТОВ «ДУНАЙСЬКА ЛОГІСТИЧНА ГРУПА») приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з перевалки, внутрішньопортового експедирування, митного оформлення та зберігання а території Одеського морського порту (ОМП) експортних зернових вантажів українського походження, за що Замовник зобов`язується оплачувати Виконавцю вартість фактично наданих послуг у строки, обумовлені цим Договором.

До договору підписано акт наданих послуг № 7 від 10.02.2024.

Оплата за надання цих послуг здійснювалась у формі передоплати, що підтверджується платіжною інструкцією № від 09.02.2024.

На ім`я позивача виписані податкові накладні №3 від 09.02.2024, № 7 від 10.02.2024 та розрахунок коригування кількісних та вартісних показників № 6 від 10.02.2024.

Відповідно до п. 192.1. ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №818/1447/161 суд зазначає, що отримувач (позивач) має можливість зареєструвати такий розрахунок коригування за умови виконання постачальником свого обов`язку надіслати складений ним розрахунок-коригування на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу.

Розрахунок коригування до податкової накладної не може бути зареєстрованийЄдиному реєстрі податкових накладних пізніше 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної, до якої складений такий розрахунок коригування.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригувань кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Контролюючий орган звертав увагу на невідповідності між актом виконаних робіт та виписаними податковими накладними по кількості пшениці, по якій надавались послуги з перевалки, внутрішньопортового експедирування (авто-склад-судно).

Судом установлено, що відповідно до акту надання послуг №7 від 10 лютого 2024 року послуги з перевалки, внутрішньопортового експедирування (авто-склад-судно) здійснювались в кількості 17 673,53 тон, в розрахунку коригування №6 від 10.02.2024 до податкової накладної №3 від 09.02.2024 відкориговано кількість тонн, що становить 6 241,2233 т. В податковій накладній №7 від 10.02,2024 вказана кількість 11 432,3367 т, що сумарно становить 17 673,56 т (6 241,2233 т + 11 432,3367 т), а отже вказане свідчить про приведення у відповідність акту надання послуг.

Платіжне доручення № від 09.02.2024 в сумі 4 000 000 грн є передплатою за послуги з перевалки, внутрішньопортового експедирування (пшениця), на що вказує податкова накладна №3 від 09.10.2024 року та розрахунок коригування №7 від 10.02.2024 до податкової накладної №3 від 09.02.2024 р.

Тобто, в даному випадку складені податкові накладні відповідають первинним документам, а саме акту надання послуг №7 від 10.02.2024 року та платіжному дорученню № від 09.02.2024.

Таким чином, контролюючий орган безпідставно не взяв до уваги рахунок коригування №7 від 10.02.2024 року до податкової накладної №3 від 09.02.2024 року та помилково дійшов висновку про нереальність виконання зобов`язань перед ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» () від ТОВ «ДУНАЙСЬКА ЛОГІСТИЧНА ГРУПА» () щодо надання послуг з перевалки, внутрішньо портового експедирування (авто-склад-судно).

Щодо фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами ТОВ «ГРВ СТОК», ТОВ «ПРОМЕТЕЙ САЙЛОС», ТОВ «ГРВ КАПИТАЛ» суд виходить з наступного.

Для перевірки фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ГРВ СТОК» () надано договір складського зберігання № 2/ЛО від 27.12.2023, договір складського зберігання №2/ШЕВ від 27.12.2023, договір складського зберігання № 53/Я від 01.07.2022, договір складського зберігання № 85/Ц від 01.07.2023, договір складського зберігання № 2/ДО від 27.12.2023, договір складського зберігання №2/ВО від 27.12.2023, картку рахунку 631 за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року.

Відповідно до умов цих договорів на адресу ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» надавалися послуги з приймання, сушки, зберігання, відвантаження зерна.

На підтвердження надання цих послуг було складено акти надання послуг: № 224 від 30.11.2023, № 230 від 30.11.2023, № 242 від 31.12.2023, № 250 від 31.12.2023, № 39 від 31.01.2024 № 55, від 31.01.2024, № 59 від 31.01.2024, № 38 від 31.01.2024, № 25 від 31.01.2024.

Також було складено податкові накладні № 18 від 30.11.2023, №26 від 30.11.2023, №10 від 31.12.2023, №19 від 31.12.2023, №53 від 31.01.2024, №57 від 31.01.2024, №35 від 31.01.2024, №19 від 31.01.2024, №37 від 31.01.2024.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ПРОМЕТЕЙ САЙЛОС» до перевірки та до матеріалів справи надано договір складського зберігання № 320/П від 01.07.2021 з Додатковими до нього, картка рахунку 631 за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року.

Відповідно до умов цього договору на адресу ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» надавались послуги з приймання, сушки, зберігання, відвантаження зерна.

На підтвердження надання цих послуг було складено акт надання послуг № 605 від 30.11.2023. Також контролюючим органом прямо вказано, що податкові накладні виписані та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, які слугують формуванню податкового кредиту та суми заявленої до бюджетного відшкодування Декларації з податку на додану вартість.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ГРВ КАПИТАЛ» до перевірки та до матеріалів справи надано договір складського зберігання №2/ГР від 27.12.2023, договір складського зберігання № 2/ПО від 25.12.2023, договір складського зберігання № 2/ЯВ від 27.12.2023, договір складського зберігання №5/ЙО від 25.12.2023, договір складського зберігання № 9/АГГ від 20.11.2023, договір складського зберігання № 9/ЧТ від 25.12.2023, договір складського зберігання № 12/ААА від 20.11.2023.

Відповідно до умов цих договорів на адресу ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» вказаним контрагентом надавались послуги з приймання, сушки, зберігання, відвантаження зерна.

На підтвердження надання цих послуг було складено акти надання послуг: № 81 від 31.12.2023, № 48 від 31.12.2023, № 59 від 31.12.2023, № 69 від 31.12.2023, № 38 від 31.01. 2024, № 66 від 31.01.2024, № 53 від 31.01.2024, № 60 від 31.01.2024, № 78 від 31.01.2024, № 31 від 31.01.2024, № 64 від 31.01.2024.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в межах цих господарських операції були надані до перевірки всі законодавчо визначені документи, відповідно до яких можна чітко встановити реальність фактично вчиненої господарської операції.

Відповідачем у відзиві акцентувалось увагу на непідтвердженості даних господарських операцій, оскільки вони не відповідають зведеним відомостям щодо руху та залишкам товару на елеваторах.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Законом України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд зазначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до визначення терміну "первинний документ", яке наведене в статті 1 Закону №996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.

В силу вимог статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Тобто підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи. Відповідно до яких і ведеться бухгалтерський облік та систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку.

При цьому, фактичне здійснення господарської операції підтверджується наступним:

- дією або подією;

- зміною в структурі активів та зобов`язань або власному капіталі;

- первинними документами з відомостями про господарську операцію;

Тобто, в даному випадку, послуги на адресу ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» були оплачені, що підтверджується наданими до перевірки картками рахунків 361.

Натомість, акт перевірки не містить належних обґрунтувань виявлених порушень позивача, не містить жодного посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявленого порушення.

Доказів, що показники, зазначені відповідачем в таблицях акта перевірки, не співпадають з фактичними показниками первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, надані позивачем, не надано, а отже є неправильними та, в свою чергу, не можуть достовірно підтверджувати наявність порушень зі сторони позивача.

Акт перевірки, де лише відображено у таблицях (регістрах) певні суми та дати, без посилання на конкретні первинні документи (їх дату, номер та вид) та без жодних чітких розрахунків, які чітко і недвозначно вказують на встановлення факту порушення, не може бути визнане за належний і допустимий доказ.

Це свідчить про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо спірного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Таким чином, твердження контролюючого органу щодо не підтвердження господарських операцій із вказаними контрагентами є безпідставним.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «НИВА-2000» суд зазначає наступне.

Для перевірки фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ «НИВА-2000» було надано договір поставки сільськогосподарської продукції №86204 від 25.01.2024 за як Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію.

Відповідно до п .1.2 цього договору найменування та загальна кількість товару, поставляється за даним Договором визначається Сторонами у Специфікації, додається до Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.13 Специфікації №1 від 25.01.2024 до Договору поставки сільськогосподарської продукції №86204 від 25.01.2024 постачальник передає Покупцю пшеницю урожаю 2021/2022/2023 років.

Поставка пшениці підтверджується видатковими накладними: № 1 від 02.02.2024, № 2 від 006.02.2024, № 2 від 29.01.2024, №3 від 07.02.2024, № 4 від 13.02.2024.

У висновках акту перевірки основним аргументом посадових осіб контролюючого органу є те, що перевіркою встановлено недостатність ріллі для вирощеного в господарстві врожаю сезону 2023 року, тому встановлено відсутність джерела походження вирощеної та реалізованої сільськогосподарської продукції.

В цьому контексті суд зазначає, що відповідно до умов Договору поставки сільськогосподарської продукції №86204 від 25.01.2024 та Специфікації відбулося постачання пшениці урожаю не лише 2023 року, а й 2021, 2022 років.

Відповідно до статистичних форм, а саме:

звіту про посівні площі сільськогосподарських культур № 4-сг під урожай 2021 року ТОВ «НИВА -2000» було засіяно під пшеницю 301,46 га;

звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур , плодів, ягід і винограду № 29-сг у 2021 році ТОВ «НИВА-2000» зібрало 1746,62 т пшениці;

звіту про посівні площі сільськогосподарських культур № 4-сг під урожай 2022 року ТОВ «НИВА -2000» було засіяно під пшеницю 266,01 га. Зібрано відповідно до Звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур , плодів, ягід і винограду № 29-сг у 2022 році ТОВ «НИВА-2000» 483,57 т пшениці;

звіту про посівні площі сільськогосподарських культур № 4-сг під урожай 2023 року ТОВ «НИВА -2000» було засіяно під пшеницю 72,35 га. Зібрано відповідно до Звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур , плодів, ягід і винограду № 29-сг у 2023 році ТОВ «НИВА-2000» 86,82 т пшениці.

В свою чергу залишок урожаю пшениці у ТОВ «НИВА-2000» за 2021 р., 2022 р 2023 р. станом на 24 січня 2024 року становив 2218,5 т відповідно до звіту про реалізацію продукції сільського господарства за 2023 рік.

Таким чином, у ТОВ «НИВА-2000» на момент виконання Договору №86204 від 25.01.2024 у власності була наявна достатня кількість пшениці, яка відповідала умовам Договору, а отже і можливість реального здійснення господарської операції, що і мало місце.

Отже, твердження контролюючого органу щодо відсутності джерела походження вирощеної та реалізованої сільськогосподарської продукції є безпідставними та необґрунтованими.

Натомість, висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на податковій інформації та звітності контрагентів платника податків, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів.

При цьому, недостатність працівників, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18, касаційне провадження №К/9901/23882/19.

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Щодо взаємовідносин із ТОВ «Агрофірма Гаївське» суд виходить з наступного.

Для перевірки фінансово-господарських операцій з ТОВ «Агрофірма Гаївське» позивачем надано договір поставки сільськогосподарської продукції № 86056 від 19.01.2024, договір поставки сільськогосподарської продукції № 84174 від 25.10.2023, договір поставки сільськогосподарської продукції № 84787 від 22.11.2023 та специфікації до них.

Поставки по даних договорах підтверджуються видатковими накладними. Відповідної до зазначених вище договорів ТОВ «АГРОФІРМА ГАЇВСЬКЕ» поставила сільськогосподарську продукцію, а ТОВ «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» її оплатив.

Проте, за висновком контролюючого органу вказані взаємовідносини є фіктивними, оскільки в картці рахунку 631 встановлена невідповідність записів за 19.01.2024 щодо Договору № 86056 від 19.01.2024 р. з постачання 100 тонн кукурудзи.

При аналізі картки рахунку 631 вбачається, що проведення зроблені правильно, проте помилково вказаний інший номер договору, що не впливав на сутність операції.

Зокрема, відповідно до Договору поставки сільськогосподарської продукції № 86056 від 19.01.2024, Специфікації № 1 від 19.01.2024 до Договорі поставки сільськогосподарської Продукції № 86056 від 19.01.2024, Рахунку ні оплату № 4 від 19.01.2024, Видаткової накладної № 6 від 19.01.2024 можливо точно встановити сторін господарської операції, місце поставки, її дату, сутність, а саме поставку кукурудзи в кількості 100 т.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 травня 2019 у справі № 826/7423/16 та у постанові від 04 червня 2020 у справі № 340/422/19 Верховний Суд зазначив, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Таким чином, вказані обставини свідчать про фактичні виконання господарської операції.

Окрім цього, відповідач також стверджує про не здійснення господарських операції з ТОВ «Агрофірма Гаївське» аргументуючи тим, що неможливо визначити розподіл транспортних витрат, момент переходу ризиків, дату постачання товару, що визначав момент фактичної передачі товар від продавця до покупця, або його представника, правомірність та правильність складання наданих до перевірки первинна документів, а саме видаткових накладних, товарно-транспортних накладних.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та іншш показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із Специфікацій наданих до Договорів можливо встановити місце поставки та саму сутність господарської операції, а не відтворення в специфікації умов у розумінні «Інкотермс-2010», які зафіксовані у договорах не заперечує сам факт здійснення господарських операцій.

Також слід зазначити, що якщо надані документи (договори купівлі-продажу та складського зберігання зерна, специфікації, акти здачі-прийняття робіт / послуг, складські квитанції, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податком накладні, платіжні доручення) відповідають вимогам, установленим правовими нормами, зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», щодо первинних документів і не викликають сумнівів щодо їхньої достовірності, то в сукупності з іншими доказами підтверджують здійснення господарських операцій.

Контролюючий орган має навести доводи, що платник самостійно вніс до первинних документів недостовірну інформацію щодо придбаних товарів та/або щодо постачальників, а також обізнаність платника щодо недостовірності даних про постачальників товарів в первинних документах, на підставі яких було сформовано показники податкового обліку сум доходу та податкового кредиту (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 804/27/17).

Підсумовуючи викладене, на думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення 10 червня 2024 року № 1413/Ж10/31-00-04-02-01-31 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 3 280,00 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції № 111207866 від 23.07.2024, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 червня 2024 року № 1413/Ж10/31-00-04-02-01-31.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯВКИНО ХОЛДИНГ» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 30/10, кв. 2а, ) судовий збір у розмірі 30 280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 лютого 2025 року.

Суддя Кочанова П.В.