Справа № 447/2615/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 447/2615/24 пров. № А/857/1160/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року (прийняте в м. Миколаєві Львівської області суддею Павлівим В. Р.; повне судове рішення складене обсязі 28 жовтня 2024 року) в справі № 447/2615/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із вказаним позовом та просив:

- скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2928903 від 28 серпня 2024 року, винесену поліцейським відділу поліцейської діяльності (далі - ВПД) (м. Новий Розділ) Стрийського районного управління поліції (далі - РУП) Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області) лейтенантом поліції Віртом О. І. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

- закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в постанові зазначено, що він, як водій автомобіля BMW 520D д. н. з. НОМЕР_1 , 28.08.2024 в 11 год. 25 хв. на вул. Ходорівській, 8 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив пункт 2.1 ПДР України.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, не доведеним, а постанова є незаконною та підлягає скасуванню, позаяк 28.08.2024 у період часу з 10 год. 55 хв. по 12 год. 16 хв. він був адміністративно затриманий та доставлений до міської лікарні, що на проспекті Шевченка, 21 та у відділення поліції. Тобто, у вказаний у постанові час він перебував у кайданках та не міг перебувати в 11 год. 25 хв. на вул. Ходорівській, 8 та бути одночасно водієм транспортного засобу. Вказане підтверджується протоколом АА № 192932 про адміністративне затримання від 28.08.2024. Дата і час розгляду справи 28.08.2024 в 11 год. 30 хв. та місце розгляду справи у м. Новий Розділ по вул. Винниченка, 37 не відповідають часу та місцю його перебування. Відтак, вважає, що доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не надано.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Зобов`язано ВП № 2 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_1 та інших осіб, зафіксованих на відео під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2928903 від 28.08.2024 за частиною першою статті 126 КУпАП, та яке долучене до матеріалів справи.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у вказаний у постанові час він не міг перебувати на місті вчинення порушення, керувати автомобілем та вчиняти порушення, позаяк на той час він був затриманий працівниками поліції та перебував у міській лікарні. Також він не вказував на відсутність у працівників поліції підстав для зупинки автомобіля; натомість про таке зазначено у рішенні суду першої інстанції. Суд першої інстанції у цій справі залучив безпосередньо у судовому засіданні як відповідача поліцейського Вірта О. І., що не відображено в оскаржуваному рішенні та не винесено нової ухвали. Також суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог.

ОСОБА_1 також подав до суду заяву про розгляд справи без участі заявника, в якій просив розглядати вказану справу без його участі в судовому засіданні; підтримує свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Крім того, він подав заяву про долучення нових доказів, яких ще не було в наявності при подачі апеляції, а саме те, що відділення поліції № 2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області відкрило кримінальне провадження № 000567 на підставі цього оскаржуваного рішення та/або іншої якоїсь неіснуючої ухвали суду, що підтверджується двома відповідями Миколаївського районного суду Львівської області.

Як додатки долучив копію витягу з ЄРДР № 000567; відповіді від Миколаївського районного суду Львівської області.

ГУ НП у Львівській області подало до суду апеляційної інстанції копію відзиву на позовну заяву та, з покликаннями на фактичні обставини справи, норми законодавства та судову практику, вказувало, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, які є в справі. Вказує, що працівники поліції правомірно зупинили транспортний засіб, у зв`язку із вчиненням позивачем порушення правил дорожнього руху. Також, у зв`язку з виявленням у позивача ознак алкогольного сп`яніння, стосовно останнього, окрім постанови. було складено ще й протокол за частиною першою статті 130 КУпАП, який скеровано до Миколаївського районною суду Львівської області. Постановою № 447/2559/24 від 17.10.2024 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченою частиною першою статті 130 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на 1 рік. Постановою Львівською апеляційною суду від 05 грудня 2024 року рішення Миколаївською районною сулу Львівської області залишено без змін. Тому просило відмовити повністю у задоволенні позовної заяви у зв`язку з безпідставністю такої.

Також ГУ НП у Львівській області подало до суду заяву, в якій просило проводити судове засідання без участі представника відповідача, у зв`язку з тим, що всі необхідні пояснення ним були надані в залі судового засідання Миколаївського районного суду та є в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2928903 від 28 серпня 2024 року, винесеною поліцейським ВПД (м. Новий Розділ) Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції Віртом О. І., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

За змістом постанови ОСОБА_1 в 11:25:31 на вул. Ходорівській, 8, керуючи автомобілем марки BMW 520D д. н. з. НОМЕР_1 , не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимогу пункту 2.1 ПДР України - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса страхування.

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Також відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (пункт 1.5 ПДР).

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб...

ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

А пунктом 2.4 ПДР визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Вказані положення узгоджуються з приписами абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, автомобіль марки BMW 520D д. н. з. НОМЕР_1 28 серпня 2024 року, рухаючись по дорозі в напрямку від магазину АТБ, зупинився на центральній дорозі посеред смуг і його пасажир вийшов та голосно розмовляв телефоном, а коли поліцейський автомобіль під`їхав ближче, пасажир сів в автомобіль і цей автомобіль продовжив рух, не реагуючи на проблискові маячки та звуковий сигнал, створюючи аварійні ситуації на дорозі.

Відповідно до пункту 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Позаяк водій вказаного автомобіля порушив правила зупинки, вказане порушення є підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу відповідно до пункту 1 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII, за змістом якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Надалі автомобіль марки BMW 520D д. н. з. НОМЕР_1 був затиснутий патрульним автомобілем перед воротами, де працівник поліції вийшов із автомобіля, підійшов до автомобіля та попросив водія ОСОБА_1 надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс, проте водій надавати такі документи відмовився.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

А згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Факт відмови водія від надання на вимогу працівника поліції документів, визначених пунктом 2.1 ПДР підтверджено копією відеозапису із нагрудної камери поліцейського.

А факт керування позивачем автомобілем марки BMW 520D д. н. з. НОМЕР_1 підтверджується як відеозаписом із камери біля супермаркету АТБ, із якого видно, що позивач у жовтій футболці сів за кермо вказаного автомобіля та поїхав.

Також вказане підтверджується відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, який перебував у автомобілі, який рухався позаду зазначеного вище автомобіля аж до повної зупинки останнього.

З приводу покликань апелянта на те, що у вказаний у постанові час він не міг перебувати на місті вчинення порушення, керувати автомобілем та вчиняти порушення, позаяк на той час він був затриманий працівниками поліції та перебував у міській лікарні колегія суддів зауважує, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджений у повній мірі зазначеними вище доказами.

А зазначені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності неточності щодо часу вчинення правопорушення, з урахуванням досліджених судом доказів, жодним чином не спростовують факту вчинення правопорушення позивачем.

З приводу покликань апелянта на те, що суд першої інстанції у цій справі залучив безпосередньо у судовому засіданні як відповідача поліцейського Вірта О. І., що не відображено в оскаржуваному рішенні та не винесено нової ухвали, колегія суддів зазначає таке.

Як видно із позовної заяви, як відповідача там зазначено старшого інспектора ВПД (м. Новий Розділ) Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції Вірта О. І.

Вважаючи, що належним відповідачем у цій справі є не посадова особа, яка накладала адміністративне стягнення, а відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, і від імені якого діяла вказана посадова особа, суд першої інстанції протокольною ухвалою від 26 вересня 2024 року провів заміну первісного відповідача на належного - Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Вказане в повній мірі узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими зокрема у постановах від 26 грудня 2019 року в справі № 724/716/16-а та від 17 вересня 2020 року в справі № 742/2298/17.

Доводи апеляційної скарги загалом спростовані вищевказаними аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, є доведеним, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення та щодо закриття справи про адміністративне правопорушення.

Також суд першої інстанції, зважаючи на агресивну, зневажливу поведінку ОСОБА_1 , а саме щодо працівників поліції, медичних працівників, яка зафіксована на відео, яке позивач долучив до матеріалів справи, вважав за необхідне, внести відомості до ЄРДР для встановлення відповідності такої поведінки вимогам закону, у зв`язку з чим зобов`язав ВП №2 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_1 та інших осіб, зафіксованих на відео під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2928903 від 28 серпня 2024 року за частиною першою статті 126 КУпАП та яке долучене до матеріалів справи.

З приводу вищевказаного колегія суддів зазначає таке.

За приписами пункту 13 частини першої статті 4 КАС України рішення суду - рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги.

Відповідно до стаття 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

6-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частинами першою - шостою статті 246 КАС України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються: 1) дата і місце його ухвалення; 2) найменування суду; 3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів; 4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання; 5) номер справи; 6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 7) вимоги позивача; 8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання учасників справи; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; 7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про:

1) порядок і строк виконання рішення;

2) надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення;

3) повернення судового збору;

4) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат;

4-1) здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу;

5) дату складення повного рішення суду.

Тобто, вказаними нормами визначено виключний перелік питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення та які зазначаються, зокрема, у резолютивній частині рішення.

Також колегія суддів зауважує, що рішення суду може бути постановлене лише щодо сторін в адміністративному спорі.

Натомість, у резолютивній частині спору зазначено не тільки про позивача у справі, але й інших осіб, які не сторонами в адміністративному процесі.

З урахуванням викладеного, зазначені вище питання, які вказані судом першої інстанції в абзаці другому резолютивної частини рішення, могли бути підставою для прийняття окремої ухвали суду.

За змістом частин першої, другої, четвертої - шостої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2024 року в справі № 826/3979/18 зазначив, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Така ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватися будь-якого суб`єкта, зокрема й того, який не бере участі у справі.

Також колегія суддів зазначає, що окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується; тобто, як позивачем, так і іншими особами, про яких, зокрема, зазначено в абзаці другому резолютивної частини рішення.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково: рішення суду першої інстанції змінити, виключивши із резолютивної частини рішення абзац другий; у решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 447/2615/24 змінити, виключивши із резолютивної частини рішення абзац другий.

У решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 447/2615/24 залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 24.02.25