Справа № 400/8699/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8699/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Осіпова Ю.В.,

- Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги адвоката Вуїв Оксани Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії від 29.08.2024 № 24 в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у зв`язку з тим, що він є членом сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю І або ІІ групи, зайнятий постійним доглядом за нею;

- зобов`язати надати відстрочку ОСОБА_1 на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи як член сім`ї другого ступеня спорідненості. Позивач вказував, що ним була подана заява до відповідача щодо ухвалення рішення про надання йому відстрочки на підставі абзацу 14 ч. 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви були додані копії документів, які підтверджують зазначений факт, проте відповідачем відмовлено у наданні відстрочки від призову за мобілізацією.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Вуїв Оксана Вікторівна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню та при розгляді справи порушено норми процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що станом на час подання позивачем заяви до відповідача про надання йому відстрочки (законодавець розмежував військовозобов`язаних, які здійснюють догляд за особами, зазначеними у п.14 ч.1 ст.23 Закону, на тих, хто отримує компенсацію за такий догляд, та тих, хто не отримує таку компенсацію. Враховуючи, що позивач отримує таку компенсацію, тому до своєї заяви він не повинен був надавати такий Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, тому на думку апелянта відповідач не зобов`язаний враховувати відомості, викладені у такому Акті. Апелянт вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального судочинства, коли розглянув справу, предметом якої є оскарження акта індивідуальної дії, без безпосереднього дослідження змісту оскаржуваного акта.

На думку апелянта, позивачем до заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано докази того, що відсутні інші члени сім`ї, які здійснюють догляд за ОСОБА_2 . Апелянт вважає, що дочка ОСОБА_2 хоч і відноситься до його родичів першого ступеня споріднення, але не є членом його сім`ї першого ступеня споріднення, так як не проживає разом з ним, не пов`язана спільним побутом, а проживає окремо від нього, перебуває певний час за кордоном, тому не може здійснювати постійний догляд та не вважається членом сім`ї ОСОБА_2 . Апелянт також зазначає, що відповідачем за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів не було запропоновано позивачу надати додаткові документи, що є порушенням як порядку розгляду заяви, так і його прав.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню та при розгляді справи порушено норми процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що апелянт не приймав участі у справі, не був залучений до участі у ній в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову. Вважає, що рішення суду впливає на його права, так як при ненаданні його онуку ОСОБА_1 відстрочки, він буде призваний по мобілізації на військову службу, що позбавить апелянта постійного догляду, який здійснюється ним. Апелянт також вказує, що прийняття судом першої інстанції рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, законодавець розцінює як порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення апеляційним судом нового рішення. Решта доводів апеляційної скарги фактично дублюють доводи апеляційної скарги представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює догляд за членом сім`ї - дідом ОСОБА_2 , особою з інвалідністю І групи.

28.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви були додані копії документів, які підтверджують догляд за особою з інвалідністю І групи.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалено рішення від 29.08.2024 № 24 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки зазначена причина не є підставою, яка визнається належною та допустимою згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вважаючи відмову відповідача у наданні йому відстрочки протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно із п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ немає.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (у редакції чинній на момент виникнення чинних правовідносин (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.

За пунктом 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.

Процедура надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення, регламентується Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560).

Пунктами 56-61 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до додатку 5 Порядку № 560 визначено перелік документів, що подається для отримання відстрочки: для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Згідно з п.п.14.1.263 п.14.1 ст.14 розділу І Податкового кодексу України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Отже, діти є членами сім`ї першого ступеня споріднення, а онуки є членами сім`ї другого ступеня споріднення.

Системний аналіз пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII дозволяє дійти висновку, що члени сім`ї другого ступеня споріднення набувають право на відстрочку від мобілізації у двох випадках:

1) відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення;

2) якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З документів, наданих позивачем до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема з Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду вбачається, що у ОСОБА_3 наявні члени сім`ї першого ступеню споріднення, а саме донька ОСОБА_4 .

Доказів того, що ОСОБА_4 сама потребує постійного догляду до заяви про відстрочку надано не було, у матеріалах справи такі докази відсутні.

Доводи позивача у цій частині ґрунтувались на тому, що ОСОБА_4 перебуває за кордоном із сином ОСОБА_5 , який проходить там навчання, а отже не може здійснювати постійний догляд.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що п. 14 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII пов`язує наявність права на відстрочку від мобілізації у члена сім`ї другого ступеня споріднення не з наявністю або відсутністю у члена сім`ї першого ступеня споріднення можливості або бажання здійснення догляд, а виключно із наявністю такої особи, крім випадків коли вона сама потребує постійного догляду.

Щодо посилань апелянтів на відсутність обов`язку надавати Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, колегія суддів зазначає, що вказаний акт було надано відповідачу позивачем за власною ініціативою, з огляду на що у відповідача не було підстав не враховувати зазначений Акт, в якому було зазначено про наявність у ОСОБА_3 наявні члена сім`ї першого ступеню споріднення. У цьому контексті, доводи апелянтів, що відповідачем за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів не було запропоновано позивачу надати додаткові документи, оскільки наявної інформації фактично було достатньо для прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянтів, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки постійно з ним не проживає та не пов`язана спільним побутом, оскільки належність ОСОБА_4 до членів сім`ї прямо передбачена нормами п.14.1.263 п.14.1 ст.14 розділу І Податкового кодексу України, які не містять жодних застережень з приводу спільного проживання. Більш того, критеріями віднесення до кола членів сім`ї дійсно є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин, а також дитини з батьками. При цьому колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №686/8440/16-ц.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянтів, що суд першої інстанції порушив норми процесуального судочинства, коли розглянув справу, предметом якої є оскарження акта індивідуальної дії, без безпосереднього дослідження змісту оскаржуваного акта, оскільки рішенням суб`єкта владних повноважень, що є предметом оскарження у межах даної справи, з урахуванням приписів Порядку №560 є саме письмове повідомлення про відмову в наданні відстрочки військовозобов`язаному за формою, визначеною у додатку 7 Порядку №560.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що підстави для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно із п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ відсутні, чим спростовуються доводи апеляційної скарги представника позивача.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 4 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач здійснює постійний догляд за своїм дідом - ОСОБА_2 . Зазначений факт підтверджується Актом про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 30.07.2024 та Актом проведення обстеження сім`ї № 203 від 10.06.2024.

Таким чином, оскаржуване у межах даної справи рішення комісії від 29.08.2024 № 24 в частині відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період беззаперечно стосується прав та інтересів, особи, за якою позивач здійснює постійний догляд.

Правовий статус та порядок вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, врегульований КАС України.

Інститут третьої особи спрямований на створення умов для захисту прав, свобод та інтересів такої особи, які можуть бути порушені при вирішенні спору між позивачем і відповідачем за відсутності третьої особи. Участь третьої особи сприяє всебічному розгляду справи, зібранню більшої кількості доказів, правильному вирішенню справи, запобігає ситуації, коли у справах з одних правовідносин ухвалюються протилежні за змістом рішення.

Інтерес третьої особи щодо задоволення позову (якщо вона бере участь на стороні позивача) або щодо відмови у задоволенні позову (якщо вона бере участь на стороні відповідача) збігається з інтересами відповідно позивача або відповідача. Це відрізняє третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, від третьої особи, яка заявляє такі вимоги.

Разом з цим, участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення.

Натомість правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, з-поміж іншого, у постановах від 29 травня 2020 року у справі №140/1868/19, від 03 листопада 2022 року у справі №260/61/22.

Водночас, незважаючи на об`єктивну можливість впливу ухваленого у цій справі судового рішення на права й обов`язки ОСОБА_2 , останній не був залучений судом першої інстанції до участі у справі як третя особа.

Вказане процесуальне порушення було виправлене судом на стадії апеляційного перегляду, проте суд першої інстанції фактично прийняв рішення про права свободи, інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте допущено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволені заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вуїв Оксани Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко