Справа № 460/890/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Поліщук О.В.

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/890/25 пров. № А/857/5769/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 460/890/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЦВІТ-2012», ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2025р. позивач, Головне управління ДПС у Рівненській області звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" ( далі по тексту ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" , ОСОБА_1 якому просив суд:

-встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівнику ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" - ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.01.2025р. позовна заява залишена без руху з підстав пропуску строку звернення до суду. Встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків: до 15:00 год. 23.01.2025р. шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для поновлення за весь період пропуску, а також доказів поважності причин пропуску.

23.01.2025р. у встановлений судом строк, через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС позивач подав до суду клопотання, у якому зазначає, що тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу. Так, у зв`язку з несплатою ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" у встановлений ПК України строк самостійного визначених податкових зобов`язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), в останнього утворився податковий борг. На виконання приписів ст.42 та ст.59 ПК України контролюючий орган сформував та надіслав ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" податкову вимогу від 28.03.2023р. № 0-1036 на суму боргу понад 1 мільйон гривень. Вказана вимога вручена уповноваженій особі товариства 18.04.2023р.. Зокрема, після вручення податкової вимоги ТзОВ "Агро-Цвіт-2012", заборгованість не погашав та податковий борг продовжив накопичуватися. З огляду на вказане, Головне управління ДПС у Рівненській області 25.09.2024р. прийняв рішення №144/4-1700 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу ТзОВ "Агро-Цвіт-2012". На виконання вказаного рішення та на підставі ст.95 ПК України, контролюючий орган виставив платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів, які повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках ТзОВ "Агро-Цвіт-2012".

Крім того, позивач наголошує, що заявлена у цьому позові вимога про тимчасове обмеження керівника ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" у праві виїзду за межі території України є крайнім забезпечувальним заходом виконання рішення керівника контролюючого органу від 25.09.2024р. № 144/4-1700 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу.

З огляду на вказане, позивач просить суд: 1) прийняти та розглянути це клопотання; 2) відкрити провадження у справі; 3) встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівнику ТзОВ "Агро-Цвіт-2012".

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.01.2025р. позов та подані документи повернуто Головному управлінню ДПС у Рівненській області.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, апелянт Головне управління ДПС у Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24.01.2025р скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарг, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що п.9 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачу, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В п.7 ч.5 ст.44 КАС України видно, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У постанові від 12.09.2024р. у справі № 120/2322/24 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що норми ст.289-2 КАС України не встановлюють строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку ст.289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку.

При цьому, такий висновок був сформований Верховним Судом в контексті того, що приписи ст.283 КАС України встановлюють право податкового органу на звернення до суду із заявою (а не з позовною заявою як це передбачено ст.289-2 КАС України) щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України, і строк звернення до суду з такою заявою є обмеженим - протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Разом з тим, висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2024р. у справі № 120/2322/24 правова позиція не свідчить, що до поданих контролюючим органом у порядку ст.289-2 КАС України позовів взагалі не застосовуються строки звернення, оскільки, як вказав суд касаційної інстанції, такі позовні заяви повинні відповідати вимогам, які передбачені загальними нормами КАС України.

Як вказував суд першої інстанції в ухвалі від 22.01.2025р. залишаючи позовну заяву без руху, згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

ч.4 ст.5 КАС України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Із змісту ч.1, ч.2 ст.122 КАС України, видно, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, абз.2 ч.2 ст.122 КАС України містить застереження. Зокрема, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

ч.1 ст. 289-2 КАС України передбачено, що у разі невиконання у встановлені ПК України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

Право контролюючого органу на звернення до суду з відповідними позовними вимогами встановлене п.87.13 ст.87 ПК України, відповідно до якого, у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

При цьому, ПК України не містить жодної норми права, якою було б врегульоване питання щодо строку звернення до суду з вищевказаними вимогами.

Отже, в даному випадку є вірним висновок суду першої інстанції, що питання строку звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою щодо обмеження права керівника платника податків на виїзд за кордон регламентується приписами абз.2 ч.2 ст.122р. КАС України і, відповідно, становить три місяці з дня виникнення підстав, що дають контролюючому органу право на пред`явлення визначених законом позовних вимог.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 12.09.2024р. у справі № 140/26462/23 та у відповідності до приписів ч.5 ст.242 КАС України дійшов аналогічних висновків які є обов`язковими до застосування судом.

Із змісту матеріалів справи видно, що підставою для звернення контролюючого органу до суду є наявність у ТзОВ "Агро-Цвіт-2012", керівником якого є ОСОБА_1 , податкового боргу, що перевищує 1 000 000,00 грн., який не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги. При цьому, податкова вимога від 28.03.2023р. № 0-1036 вручена уповноваженій особі ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" за довіреністю 18.04.2023р.

Відповідно 240 календарних днів для сплати ТзОВ "Агро-Цвіт-2012" податкового боргу сплинули 15.12.2023р. і з наступного дня - 16.12.2023р., у позивача виникли підстави для звернення до суду з цим позовом.

З позовом позивач звернувся до суду 22.01.2025р., тобто, поза межами строку, визначеного абз.2 ч.2 ст.122 КАС України.

В свою чергу, безпідставними є доводи апелянта про те, що тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи є крайнім забезпечувальним заходом виконання. Зокрема, рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу і в даному випадку таке рішення прийняте 25.09.2024р., жодним чином не виплаває на визначення початку перебігу строку звернення до суду, оскільки приписи чинного законодавства пов`язують його початок саме з закінченням 240 календарних днів з дня вручення платнику податку податкової вимоги, а не прийняттям керівником контролюючого органу рішення про стягнення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у клопотанні від 23.01.2025р. позивач не наводить жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду, не надає жодних належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наводить обґрунтованих обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку. Зокрема, у такій заяві позивач взагалі не вказує на пропуск строку звернення до суду та не ставить на вирішення суду питання про його поновлення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, вказані в Ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду від 22.01.2025р. про залишення позовної заяви без руху, а тому, наявні підстави для повернення позову в порядку ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р., заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007р., заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно практики Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 460/890/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель