Справа № 420/28744/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28744/24

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху (Украерорух) про визнання протиправною відмову та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

13 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо виплати йому додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в загальному розмірі 99 999,99 грн.;

- стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на рахунок ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в загальному розмірі 99 999,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу на посаді помічника керівника польотів групи управління польотами 8 авіаційної комендатури НОМЕР_1 авіаційної бази повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та був відряджений із залишенням на військовій службі до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. З 05.09.2023 по 05.11.2023 року позивач перебував у розпорядження ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де виконував бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та морської піхоти «Катран», у зв`язку із чим у позивача існує право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, проте позивачу така виплата не нарахована.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що станом на дату розгляду справи, на відміну від врегульованого обов`язку для Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби з надзвичайних ситуацій, які перелічені в постанові №168 від 28.02.2022, відсутні законодавчо врегульовані положення щодо обов`язку Украероруху забезпечувати виплату додаткової винагороди військовослужбовцям відрядженим на підприємство. З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п.88 постанови від 29.08.2024 у справі №640/13029/22, відповідач зазначив, що помилковим є поширення на позивача як військовослужбовця, відрядженого до державної установи (НЦУВКЗ), положень пункту 1 постанови № 168 щодо права на отримання додаткової винагороди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач, відмовляючи позивачеві у виплаті додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, як підставу відмови, вказав саме відсутність відповідного фінансування з державного бюджету. Будь-яких посилань на відсутність у позивача права на відповідну додаткову винагороду відмова не містить.

Апелянт наголосив, що оскільки ані положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані постанови Кабміну №704 та №104, ані Порядок №260 не свідчать про відсутність у позивача права на додаткову винагороду у розмірі 50000 гривень, яка передбачена постановою №168, то позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, має право на додаткову винагороду у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань згідно постанови №168.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді помічника керівника польотів групи управління польотами 8 авіаційної комендатури НОМЕР_1 авіаційної бази повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та за його згодою відряджений із залишенням на військовій службі до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що підтверджується копією витягу з наказу Міністра оборони України від 06.08.2010 № 777 (а.с. 27).

Згідно з копією наказу Украероруху від 01.09.2023 № 45/вд майора ОСОБА_1 , старшого диспетчера з руху літаків (старшого штурмана) органу управління використанням (менеджменту) повітряного простору Центру організації повітряного руху структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського РСП Украероруху, направлено у розпорядження ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 05.09.2023 по 05.11.2023 (а.с. 31).

Оперативно-тактичним угрупованням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » видано позивачу довідку від 27.09.2023 № 2022/ОКП/38/1243 про те, що він у період з 06.09.2023 по 27.09.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (а.с. 34).

Угрупованням морської піхоти « ІНФОРМАЦІЯ_3 » видано позивачу довідку від 09.10.2023 № 2022/ОКП/24/21 про те, що він у період з 29.09.2023 по 30.09.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угруповання морської піхоти «Катран», який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (а.с. 38).

Угрупованням морської піхоти «Катран» видано позивачу довідку від 07.11.2023 №2022/ОКП/24/64 про те, що він у період з 01.10.2023 по 31.10.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угруповання морської піхоти «Катран», який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (а.с. 40).

Угрупованням морської піхоти «Катран» видано позивачу довідку від 07.12.2023 №2022/ОКП/24/126 про те, що він у період з 01.11.2023 по 06.11.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угруповання морської піхоти «Катран», який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (а.с. 42).

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату додаткової винагороди відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 у розмірі 99 999,99 грн. Проте листом від 14.06.2024 відповідач повідомив про те, що кошти для покриття витрат з додаткової винагороди з державного бюджету Украероруху не виділялись, у зв`язку з чим таку виплату здійснити неможливо (а.с. 46-47).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 1 постанови № 168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до постанови № 104.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.

Пунктом 5 Положення № 1153/2008 визначено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу.

Згідно з пунктами 153, 155 Положення № 1153/2008 військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України. Для заміщення вакантних посад у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах їх керівники надсилають до Міноборони письмовий запит про основні характеристики зазначених посад та професійні, освітні і кваліфікаційні вимоги, яким повинні відповідати військовослужбовці для зайняття таких посад. На підставі письмового запиту Міноборони здійснюється добір військовослужбовців для відрядження на посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах. Рішення про відрядження військовослужбовців приймається Міністром оборони України. Відрядження оформлюється на підставі письмового запиту керівника державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального закладу освіти, рапорту військовослужбовця та відповідного подання наказами Міністра оборони України. Про призначення відряджених військовослужбовців на посади керівники державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти письмово повідомляють Міноборони.

За відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, затверджено Указом Президента України від 03 травня 2017 року № 126/2017.

У розділі «Державне підприємство обслуговування повітряного руху України» Переліку №126/2017 перебачено для заміщення військовослужбовцями 3 посади, в Українському центрі планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху - 34 посади, у регіональних структурних підрозділах - 136 посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року № 1281 затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України, а також погоджено пропозицію Міністерства транспорту та Міністерства оборони України про утворення у складі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України таких структурних підрозділів, в тому числі регіональних структурних підрозділів на базі цього підприємства.

Згідно з пунктом 4 постанови № 1281 фінансування витрат на утримання системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Украерорух є державним унітарним підприємством, яке входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та включене до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинне забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (частини друга - четверта статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» окремою нормою встановлено, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України спеціальним нормативним документом.

Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу тощо затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

За змістом пункту 2 постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII Кабінет Міністрів України врегульовує порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, окремим нормативно-правовим актом.

Статтею 9-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній станом на 2023 рік) визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою впорядкування грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій, Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 104.

Згідно з абзацами першим, другим, третім пункту 1 постанови № 104 військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців ЗСУ, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби. Водночас грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться.

Міністерство оборони України відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови № 704 видало наказ від 07 червня 2018 року № 260, яким затвердило Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає:

- щомісячні основні види грошового забезпечення;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

- посадовий оклад;

- оклад за військовим званням;

- надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

- підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду);

- премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

- винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану;

- допомоги.

Отже, пунктом 2 постанови № 704, якою визначено порядок і розмір грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлено, що грошове забезпечення зазначених осіб складається із посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що повністю збігається зі складовими грошового забезпечення військовослужбовців, визначеними в частині другій статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Натомість нормою абзацу другого пункту 1 постанови № 104 імперативно визначено, що військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, лише оклади за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугою років виплачуються у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, тоді як оклади за посадами та інші виплати виплачуються як для працівників цих державних органів, установ та організацій.

Системний аналіз наведеного нормативного регулювання підтверджує, що порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, відрізняється від порядку грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ організацій. Тобто, розмір грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, врегульовано окремим нормативно-правовим актом, який визначає дещо відмінний порядок та інші складові формування грошового забезпечення відряджених військовослужбовців.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (надалі строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідними указами Президента України; воєнний стан в країні триває по теперішній час).

Відповідно до пункту 4 Указу № 64/2022 Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації (пункт 6 Указу № 64/2022).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, якою вирішено питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, зокрема установив виплату додаткової винагороди для військовослужбовців на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 1 постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Крім того, п.п.1-1 п.1 постанови № 168 з 11.08.2023 року доповнено наступним абзацом, а саме: військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони (постанова Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 року № 836).

Саме на цей пункт посилається позивач, зазначаючи про своє право на отримання додаткової винагороди за виконання бойових завдань.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2024 року по справі №640/13029/22 дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 постанови № 168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Отже, зроблено висновок, що пункт 1 постанови № 168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до постанови № 104.

Аналогічний висновок підтримано Верховним Судом в постанові по справі № 420/16118/23 від 21.11.2024 року.

В свою чергу, судова колегія наголошує, що зазначений висновок не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки він стосується виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн військовослужбовцям, які не приймали безпосередню участь у бойових діях, яка має відмінну правову природу від тієї, яка є предметом даного спору.

В даному випадку, на відміну від обставин справи № 640/13029/22, мова йде про інший вид додаткової винагороди, передбачений п.1-1 постанови № 168 - про виплату винагороди у розмірі 50 000 грн, яка виплачується тим військовослужбовцям, які виконують бойові завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ, тобто за участь у бойових діях (а не стимулювання на майбутнє) тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

На переконання колегії суддів, не можливо ототожнювати абз.3 п.1 постанови № 104, відповідно до якого виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться, з п.п.1-1 п.1 постанови № 168, на підставі якої позивач наголошує, що набув право на отримання додаткової винагороди за участь у бойових діях під час введення на території України воєнного стану.

Так, наведений абзац постанови № 104 введений в дію в першій редакції зазначеної постанови, тобто з 7 лютого 2001 року, в той час як воєнний стан в Україні введений вже у 2022 році, і винагороди, які виплачувались з 2001 року військовим, і не підлягали виплаті військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, жодним чином не можливо порівнювати з персональними додатковими винагородами, право на яке набувають лише окремі військовослужбовці за особисту участь у бойових діях під час воєнного стану.

Правова природа додаткової винагороди невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах військового стану та активних бойових дій (постанова ВС по справі № 320/2090/23 від 29.02.2024 року).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 21.11.2018 у справі № 824/166/15-а, від 07 березня 2024 року у справі № 320/10293/22, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових завдань згідно п.1-1 постанови №168 за наявності на те правових підстав.

Слід звернути окрему уваги і на те, що відповідач, відмовляючи позивачеві у виплаті додаткової винагороди відповідно до постанови №168, як підставу відмови, вказав саме відсутність відповідного механізму фінансування з державного бюджету таких виплат. Будь-яких посилань на відсутність у позивача права на додаткову винагороду відмова відповідача не містить.

В свою чергу, відсутність відповідного фінансування на цю мету не може позбавляти військовослужбовця винагороди, яка визначена чинним законодавством за його особисту участь у бойових діях.

У справі «Ромашов проти України» ((Romashov v. Ukraine), № 67534/01, рішення від 27.07.2004) Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язана з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» ((Kechko v. Ukraine), № 63134/00, рішення від 08.11.2005), у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з Державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, колегія суддів наголошує, що посилання Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на відсутність виділених з Державного бюджету коштів та порядку і механізму виділення таких коштів, як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення нарахування та виплати спірної допомоги є необґрунтованими.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 визнала необґрунтованими посилання територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету.

Згідно з абзацом 5 пункту 1 постанови № 104 виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до матеріалів справи що розглядається, наказом Міністра оборони України від 06.08.2010 № 777 позивач відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі, він займає посаду старшого диспетчера з руху літаків (старшого штурмана) органу управління використанням (менеджменту) повітряного простору Центру організації повітряного руху структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського РСП Украерорух Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року витребувано від відповідача належним чином завірені копії документів щодо нарахування виплати (підстав нарахування та виплати) ОСОБА_1 грошового забезпечення за час його відрядження в період з 05.09.2023 по 05.11.2023 року.

Як вбачається з довідки, наданої відповідачем на виконання ухвали, за період з 05 вересня 2023 року по 05 листопада 2023 року Украерорухом позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення.

За викладених обставин, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є установою відповідальною за нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу.

Щодо доводів відповідача стосовного того, що адміністрація Украероруху не володіла жодними документами та інформацією, що були б підставою для виплати додаткової винагороди. Оскільки, як вбачається із Окремого доручення та Методичних рекомендацій Міністра оборони та Генерального штабу ЗСУ, підставою для виплати додаткової винагороди є рапорт командира підрозділу із розміром суми додаткової винагороди та проект наказу командира військової частини у підпорядкуванні якої перебував позивач. У свою чергу, такі документи на адресу Украероруху не надходили, а Украерорух не володіє жодною інформацією щодо виконуваних позивачем бойових (спеціальних) завдань, оскільки не має доступу до відповідної військової інформації.

Порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами, а вданому випадку від військової частини до ДП, щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій щодо забезпечення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може свідчити про відсутність права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди.

Подібний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 23 травня 2024 року у справі №120/4387/23 та підтримано, в подальшому, Верховним Судом в постановах від 24 травня 2024 року у справі № 120/4967/23, від 28 травня 2024 року у справі № 120/5170/23 та від 08 серпня 2024 року у справі № 280/2754/23, від 19 вересня 2024 року у справах № 120/5151/23, № 120/7509/23, № 120/4953/23, від 10 жовтня 2024 року у справах №120/7502/23, № 120/14606/23, № 120/5154/23, 120/14641/23 та інших.

Під час розгляду справи, колегією суддів досліджено доводи відзиву відповідача на позовну заяву, з яких встановлено, що відповідач вважає непідтвердженим період участі позивача у бойових діях з 06.09.2023 по 06.11.2023 року.

Судова колегія враховує правову позицію ВС, викладену в постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 560/3153/23, відповідно до якої підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.

Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справах №560/3159/23 та № 560/3141/23.

Судова колегія враховує, що спірні довідки повністю відповідають формі додатку 6 до Порядку № 413. Періоди перебування позивача у відрядженні до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підтверджуються посвідченням про відрядження позивача, виданим відповідачем, з проставленими відмітками про вибуття та прибуття.

Задля усунення сумнівів щодо обґрунтованості видачі довідок, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року витребувано у військової частини НОМЕР_2 , печатка якої наявна на посвідченні про відрядження позивача (ВЧ НОМЕР_3 ), додаткові пояснення та документи.

24 лютого 2025 року до суду, на виконання ухвали, надійшла заява ВЧ НОМЕР_2 , в якій остання пояснила, що оперативно-тактичне угруповання ІНФОРМАЦІЯ_2 функціонує як тимчасово створений рішенням Генерального штабу Збройних Сил України орган військового управління, який здійснює управління військовими частинами та підрозділами тимчасово наданими в підпорядкування від складових сил оборони.

Як тимчасово створений орган військового управління ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 не має реєстрації в ЄДРПОУ, не має статусу юридичної особи (філії), не має власних реквізитів, печаток, штампів, банківських реквізитів тощо.

З метою забезпечення функціонування діловодства, враховуючи відсутність власної печатки, кутового штампу та інших реквізитів, в тимчасово створених органах військового управління запроваджено застосування печаток, кутових штампів та інших реквізитів тієї військової частини, командир якої на визначений час очолює цей орган військового управління за рішенням Генерального штабу Збройних Сил України.

У період перебування позивача у складі ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 , цей тимчасово створений орган військового управління очолював командир військової частини НОМЕР_2 , саме тому в період з січня 2022 року по вересень 2023 року в ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 використовувалась печатка військової частини НОМЕР_2 із позначкою ( НОМЕР_3 ), що містить належний військовій частині НОМЕР_2 код ЄДРПОУ ( НОМЕР_4 ).

Використання печатки "військова частина НОМЕР_3 ", через відсутність власної печатки в тимчасово створеному органі військового управління впроваджено рішеннями начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 05.07.2022№2934/ЗКП, від 03.08.2022 №3946/ЗКП (мають гриф Таємно), відповідно до яких визначено використовувати з 24.02.2022 печатку військова частина НОМЕР_3 .

Після проведення у вересні 2023 року планової ротації особового складу на основному командному пункті ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме заміні керівного складу, та вибуття командира військової частини НОМЕР_2 до пункту постійної дислокації разом із особовим складом військової частини НОМЕР_2 , і з використання в ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 було вилучено печатку та реквізити військової частини НОМЕР_2 .

На дійсний час керівництво ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється командиром іншої військової частини, використовується інша печатка, кутовий штамп реквізити тощо (яка саме це військова частина інформація відсутня).

Крім того, військова частина НОМЕР_2 пояснила, що ОСОБА_1 не проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно, відомості щодо нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди на термін дії воєнного стану даному військовослужбовцю відсутні.

Викладене, на переконання колегії суддів підтверджує, що грошове забезпечення за спірний період виплачувалось ОСОБА_1 саме відповідачем по справі.

В свою чергу, питання щодо видачі довідок про участь позивача у бойових діях ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не може бути спірним, оскільки туди його відряджено наказом відповідача.

Щодо ж підстав законності видачі позивачу довідок МП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ВЧ НОМЕР_2 надано копії рапортів начальника сумісного командного пункту протиповітряної оборони та авіації основного командного пункту угрупування морської піхоти «Катран», які підтверджують підстави для видачі позивачу довідок, які дають право на отримання позивачем додаткової грошової винагороди.

Принагідно нагадати, що за правилами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає за необхідне ставити під сумнів долучені позивачем до матеріали справи довідки, які є підставою для отримання додаткової винагороди під час дії воєнного стану.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на рахунок ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в загальному розмірі 99 999,99 грн, судова колегія зазначає наступне.

Судова колегія вважає, що вимоги щодо стягнення на користь позивача коштів в загальному розмірі 99 999,99 грн є такими, що заявлені передчасно, оскільки така виплата наразі не нарахована відповідачем. Крім того, розрахунок додаткової грошової допомоги є компетенцією відповідача як органу, до якого позивач відряджений і який виплачує позивачу грошове забезпечення.

З метою запобігання порушення права позивача на належну йому додаткову винагороду та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачеві додаткової винагороди за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку винагороду.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 02 жовтня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 06.09.2023 по 27.09.2023, з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 06.11.2023 року додаткову винагороду, згідно абз.2 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 50000 гривень пропорційно часу участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко