Справа № 381/681/25
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Маншиліна Катерина Олегівна звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати постанови № 402-25 та №403-25 від 27.01.2025 у справах про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а також закрити справи про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2025 року працівники відповідача зупинили позивача на дорозі у с. Гатне Київської області, коли він їхав за кермом свого автомобіля. Метою зупинки, зі слів поліцейських, було відпрацювання по мобілізації, а тому вони зупиняли всіх. На вимогу поліцейських пред`явити документи ОСОБА_1 надав паспорт громадянина України. В ході перевірки працівники поліції повідомили, що він перебуває в розшуку, при цьому жодних доказів вказаного йому не пред`явили.

Після цього поліцейські ніби-то склали протокол про адміністративне затримання (відсутній у позивача) та доставили його у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування в Фастівському ТЦК працівник ТЦК сказав, що ОСОБА_1 буде сьогодні направлений на військово-лікарську комісію.

Під час спілкування з працівниками ТЦК позивач не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, однак звернувся з обґрунтованим проханням зробити це наступного дня, оскільки має хронічні хвороби, які можуть вплинути на ступінь його придатності до військової служби.

Однак, незважаючи на це, інструктор управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 склав стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення № 603/2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та протоколол про адміністративне правопорушення № 602/2025 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

На підставі вказаних протоколів складено постанови № 403-25 та № 402-25 від 27.01.2025.

Згідно з постановою № 403-25 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 гривень.

Підставою для притягнення до відповідальності зазначено ту обставину, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовився від проходження ВЛК.

Згідно з постановою № 402-25 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Підставою для притягнення до відповідальності зазначено ту обставину, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 ; а також відмовився від проходження ВЛК.

Позивач вважає вказані постанови незаконними та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягають скасуванню судом із закриттям справ, оскільки прийняті з порушенням встановленої законодавством процедури для цього, не містять вказівки на конкретну норму права, яку порушив позивач, вказані у них обставини не відповідають дійсносі та не підтверджені належними доказами, порушено процедуру його сповіщення про розгляд справ, свідчать про повторне його притягнення до адміністративної відповідальності за одне і те ж порушення, справи розглянути без його участі, відсутнє обгрунтування застосування штрафу саме у такому розмірі.

Крім того, звертає увагу, що протоколи про адміністративні правопорушення містять інформацію, що розгляд адміністративних справ відбудеться в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), проте в супереч цьому начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до змісту постанов, здійснив розгляд справ у м. Фастові.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26 лютого 2025 року.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з довідкою про доставку електроного листа від 13.02.2025 відповідачу доставлено в його електронний кабінет, а також на електронну адресу ухвалу суду про відкриття провадження.

Відповідно до інформації з веб-порталу судової влади України ця ухвала суду від 12.02.2025 про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду оприлюднена судом 13.02.2025.

Текст судової повістки, відповідно до довідки про доставку електронного листа, надіслано відповідачу 13.02.2025 на його електронну пошту та доставлено до електронної скриньки в цей же день.

Відповідач не скористався правом подати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім цього, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії постанов про накладення адміністративного стягнення №402/25 та №403/25 від 27.01.2025 стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких були прийняті вказані постанови.

Витребувані докази зобов?язано подати до суду протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до витягу з розносної книги Фастівського міськрайонного суду Київської області, копію ухвали суду від 12.02.2025 року про витребування доказів отримано уповноваженою особою відповідача 13.02.2025 року.

Згідно з довідкою про доставку електроного листа від 12.02.2025 відповідачу доставлено в його електронний кабінет, а також на електронну адресу ухвалу суду про витребування доказів 13.02.2025.

Однак, станом на день розгляду справи судом (26.02.2025 року) вимоги вказаної ухвали суду відповідачем не виконані та витребувані докази до суду не надано.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, зокрема, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення тексту повістки на адресу їх електронної пошти та до електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа. Представник ОСОБА_1 адвокат Маншиліна К.О. 25.02.2025 надіслала клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки. Також про належне повідомлення відповідача свідчать відомості з веб-порталу судової влади України щодо оприлюднення ухвали суду про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із ч. 3 вказаної статті, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане, а також те, що особиста участь учасників справи та їх представників у судовому засіданні не є обов`язковою, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Крім цього, суд бере до уваги, що ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження та може бути розглянута за наявними у справі матеріалами, також ця справа віднесена до категорії термінових адміністративних справ.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 602/2025 від 27.01.2025, складеного інструктором управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 210 КУпАП вбачається, що 27.01.2025 о 14 годині 00 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Своїми діями порушив ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 під час дії особливого періоду та Постанову КМ України №560 від 16.06.2024 року.

Протокол містить пояснення позивача, в яких він зазначив: «пояснення зрозумілі з адмінправопорушенням не згоден».

На підставі вказаного протоколу 27.01.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_5 прийняв постанову № 402-25, за змістом якої 27.01.2025 о 14 годині 00 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Своїми діями порушив ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 під час дії особливого періоду та Постанову КМ України №560 від 16.06.2024 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 603/2025 від 27.01.2025, складеного інструктором управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що 27.01.2025 о 14 годині 20 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовився проходити ВЛК. Своїми діями порушив ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 під час дії особливого періоду та Постанову КМ України №560 від 16.06.2024 року.

Протокол містить пояснення позивача, в яких він зазначив: «я не маю можливості в законний спосіб пройти ВЛК так як я маю хронічні захворювання, однак при собі не маю медичних документів, через те що був доставлений до ТЦК. Просив надати повістку на іншу дату, однак мені було відмовлено».

На підставі вказаного протоколу 27.01.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_5 прийняв постанову № 403-25, за змістом якої 27.01.2025 о 14 годині 20 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовився проходити ВЛК. Своїми діями порушив ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 під час дії особливого періоду та Постанову КМ України №560 від 16.06.2024 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов?язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 210 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанов відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет його відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Враховуючи те, що починаючи з 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX триває оголошене проведення загальної мобілізації, тому суд констатує, що спірні правовідносини відбулись під час дії особливого періоду.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що диспозиція ч. 3 ст 210 КУпАП передбачає порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період; диспозиція ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначені норми є бланкетними, тобто при їх застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Однак, в оспорюваних постановах відповідача наявне лише посилання на норму права, зокрема на ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, Постанову Кабінету Міністрів України №560 від 16.06.2024», які порушив позивач, із зазначенням того, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку; відмовився проходити військово-лікарську комісію.

У контексті зазначеного суд акцентує увагу на тому, що ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII, та ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону №2232-ХІІ, а також п.1 Правил №1487 та Постанова Кабінету Міністрів України №560 від 16.06.2024 містять декілька окремих абзаців, які передбачають конкретні обов`язки громадян у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Однак, у тексті постанов не зазначено який саме обов`язок чи обов`язки, встановлені цими нормативно-правовими актами, не виконано позивачем. Натомість після переліку цих нормативно-правових актів міститься констатування факту, а саме: «перебуває у розшуку», «відмовився проходити військово-лікарську комісію».

Вказане свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення як в текстах протоколів про адміністративне правопорушення, так і в текстах оскаржуваних постанов. Однак, таке формулювання є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом з тим, суд враховує, що ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з?являтись за викликом до ТЦК, надавати в установленому порядку під час мобілізації майно, власниками якого вони є, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Однак, суд відзначає, що докази на підтвердження відомостей про вручення позивачу повістки про його виклик для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення ОСОБА_1 направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, відповідач суду не надав.

Більш того, належних та достовірних у розумінні ст. 73-74 КАС України доказів вручення позивачу такого направлення під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено абз. 2-3 пункту 74 Порядку №560, відповідач також не надав.

Також відсутні підтвердження відомостей стосовно перебування позивача у розшуку із зазначенням того які саме правила військового обліку порушено позивачем, в чому виявилось таке порушення.

Разом з тим суд враховує, що в тексті оскаржуваної постанови №402-25 від 27.01.2025 відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас суд бере до уваги, що приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, протокол та принята на підставі нього постанова №402-25 від 27.01.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП не містять відомостей щодо неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру персональних даних позивача або ж щодо наявності у ньому таких відомостей, що свідчать про прорушення позивачем правил військового обліку. Також в тексті протоколу та постанови відсутні посилання на наявність будь-яких інших докази такого порушення.

З огляду на це суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиним та достатнім доказом вчинення правопорушення. Водночас відповідач не надав суду доказів, з яких навіть сторонній спостерігач, має змогу встановити, що позивач за наявності відповідних правових підстав публічно та (або) вголос відмовився від проходження ВЛК і такі дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Також не надав доказів, на підставі яких він достовірно встановив порушення позивачем правил військового обліку і такі дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у цьому випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що позивач як військовозобов`язаний відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, докази вручення йому направлення під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також матеріали повинні містити доказ, на підставі яких він достовірно встановив порушення позивачем правил військового обліку.

При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що ухвалою від 12.02.2025 року у відповідача витребувано копії всіх матеріалів, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто у тому числі й копії документів, які могли б підтвердити обставини та факти, викладені у цих постановах.

Однак, у встановлений судом строк та станом на день розгляду цієї справи відповідач не надав до суду жодного документа, який стосується суті пред`явлених позовних вимог та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Натомість з доказів, що містяться у матеріалах справи, неможливо встановити та дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого цими статтями.

За цих обставин суд висновує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про це.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на це суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не виконано відповідачем.

За таких обставин суд висновує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідач не довів.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до письмових пояснень до протоколу №602/2025 від 27.01.2025 ОСОБА_1 зазначив «пояснення зрозумілі з адмінправопорушенням не згоден».

Отже, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності відповідач повинен був врахувати ці пояснення та зазначити у прйнятій на підставі цього протоколу постанові докази вчинння позивачем такого правопорушення, а також детально аргументувати мотиви її прийняття з зазначенням обставин, які були враховані чи відхилені під час розгляду справи.

Відповідно до письмових пояснень до протоколу №603/2025 від 27.01.2025, ОСОБА_1 зазначив: «я не маю можливості в законний спосіб пройти ВЛК так як я маю хронічні захворювання, однак при собі не маю медичних документів, через те що був доставлений до ТЦК. Просив надати повістку на іншу дату, однак мені було відмовлено».

Суд наголошує, що зазначені обставини безпідставно не були враховані уповноваженими посадовими особами відповідача, хоча повинні були з огляду на таке.

Згідно з абз. 2-3 п. 3.5 р. 3 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Вказане дозволяє суду стверджувати, що надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку, є обов`язком самого військовозобов`язаного який направляється на ВЛК. Більш того, такий обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити про порушення відповідачем приписів абзацу 2 ст. 33 КУпАП під час накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлено пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та становить 17,00 гривень.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що до позивача застосовне стягнення у максимальному розмірі 25500,00 грн (17,00х1500), однак при цьому не враховано та не обґрунтовано його відповідність характеру вчиненого правопорушення, не враховано особу порушника, ступінь його вини та інші обставини, що також свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Щодо доводів позивача про несвоєчасне (не за 3 дні до дати розгляду справи) сповіщення про розгляд стосовно нього справи про адміністративне правопорушення суд зазначає таке.

За змістом частини 1 статті 277-2 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Тобто, стаття 272-2 КУпАП регламентує строк повідомлення особи про розгляд справи в суді. Вимоги цієї статті до строків повідомлення не поширюються на розгляд справ у ТЦК. Мінімальні строки повідомлення про розгляд справ у ТЦК законом не встановлені.

Водночас, суд визнає достатньо аргументованими та переконливими доводи позивача щодо порушення його права на участь у розгляді справ про адміністративне правопорушення з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У цій справі позивач категорично заперечує свою присутність під час розгляду справ стосовно нього, за слідками чого відповідач прийняв оспорювані постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Водночас суд встановив, що постанови про накладення адміністративного стягнення, які є предметом судового контролю в цій справі, не містять жодних відомостей, які б підтверджували факт присутності позивача під час розгляду справ стосовно нього та прийняття цих постанов.

Відповідач не надав суду доказів на спростування цього аргументу позивача та доказів, які б свідчили про зворотне.

В силу презумпції невинуватості всі сумніви тлумачаться судом на користь позиції позивача, який у спірних правовідносинах очевидно є слабкою стороною, яка має обмеження в можливостях збирати докази.

За цих обставин суд дійшов висновку про те, що відсутність будь-яких відомостей у постановах про адміністративне правопорушення щодо присутності позивача під час розгляду відповідачем справ стосовно нього, а також ненадання відповідачем суду інших доказів, які б підтверджували зворотне, є свідченням відсутності позивача під час розгляду його справ.

Отже, доводи позивача щодо порушення його права на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та переконливими.

При цьому суд зазначає, що процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

З огляду на це суд висновує, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 полковник ОСОБА_2 під час розгляду справ про адміністративне правопорушення стосовно позивача не забезпечив дотримання його прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо індивідуалізації відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність таких рішень.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити про необгрунтованість та безпідставність доводів позивача про те, що оспорюваними постановами його двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж правопорушення, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, вказане твердженн спростовується змістом досліджених судом протоколів про адміністративне правопорушення та постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, колегія суддів також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірних постанов протиправними та їх скасування із закриттям справ про адміністративне правопорушення.

Отже, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, позов містить дві позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються спеціальним законом Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028 грн.

Розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову про оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення до суду з цим позовом дорівнює 605,60 грн.

Тобто за звернення до суду з позовом, що містить дві позовні вимоги, позивач мав обов`язок сплатити 1211,20 грн.

Отже, позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З огляду на це на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі переплаченої суми, а саме: 1211,20 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, витрати в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 3, 9, 19, 20, 72-77, 139, 241-247, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 402-25 від 27.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Визнати протиправною та скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 403-25 від 27.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір при звернуненні до суду з цим позовом у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (квитанція ID № 0802-4833-6300-1913 від 06.02.2025, платник ОСОБА_1 , призначення платежу: НОМЕР_1 ; Судовий збір за позовом ОСОБА_1 Фастівський міськрайонний суд Київської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 26.02.2025 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Головуюча суддя Сніжана АНАПРІЮК