Справа № 620/4940/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4940/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Заїки М.М.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не врахування періодів роботи до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1987 з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, з 29.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі ім. Кірова та з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото» із 01.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1987 року з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, з 29.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі ім. Кірова та з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото» та виплатити виниклу заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу на отримання пенсії. Також вказує, що за період роботи в колгоспі, трудова книжка колгоспника йому на видавалася, а видавалася трудова книжка встановленого зразка, у якій немає графи про вироблені трудоднів/людиноднів. Записи у трудовій книжці не містять інформації про невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. Тому вважає, що не зарахування в повному обсязі стажу роботи в колгоспі позивача за наявними в трудовій книжці записами є такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року даний позов задоволено.

Суд вважає відмову відповідача протиправною, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, зазначаючи про неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 15.01.2020 отримує пенсію за віком на пільгових умовах Список № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 28.02.2024 (зареєстрована 01.03.2024 за №3399/Л-2500-24) в якій просив здійснити перерахунок його пенсії за віком на пільгових умовах, з дня її призначення та врахувати до страхового стажу період його роботи з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, з 29.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі ім. Кірова та з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото», відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1987 (а.с. 11).

Листом від 27.03.2024 № 4822-3399/Л-02/8-2500/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило позивачу в задоволені його заяви, посилаючись на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, та з 22.10.1991 по 01.02.1993 в артілі старателів «Енбек ГОК «Каззолото», оскільки записи в трудовій книжці внесено з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме в записі 1-2 наявне виправлення в наказі не завірене належним чином, в записі 9-10 розбіжність в даті прийняття та даті наказу на прийняття. Щодо врахування періоду роботи з 20.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі, вказано на необхідність надання уточнюючої довідки, а саме про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів (а.с. 8-9).

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо призначення пенсії за віком, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058-1V, який набрав чинності з 01.01.2004).

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-1V, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з записів № 1, № 2, № 9, № 10 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 27.07.1987 ОСОБА_1 працював з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, а з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото» (а.с. 6-7).

Вказані записи трудової книжки містять інформацію про періоди та місце роботи, посаду яку займав позивач, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, та печатку підприємства.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та не знаходить поважними посилання відповідача на те, що вказаний стаж роботи позивача не було зараховано до страхового стажу, оскільки в записі 1-2 наявне виправлення в наказі не завірене належним чином, а в записі 9-10 розбіжність в даті прийняття та даті наказу на прийняття, так як факт роботи позивача у спірний період в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання та в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото» підтверджується основним документом, а саме трудовою книжною позивача.

Водночас колегія суддів наголошує, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

Суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно не врахування періоду роботи з 20.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі, а саме у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки, про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів суд зазначає таке.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Як зазначалося вище, Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону № 1788-ХІІ, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино- днів ділиться на 25,4.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 27.07.1987 міститься запис № 5 та № 6 про прийняття ОСОБА_1 в колгосп ім. Кірова з 29.10.1990 по 25.02.1991.

Вказані записи трудової книжки містять інформацію про період та місце роботи, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, печатку підприємства, підпис відповідальної особи (голови колгоспу).

При цьому, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що за період роботи в колгоспі, трудова книжка колгоспника йому на видавалася, а видавалася трудова книжка встановленого зразка, у якій відсутня графа про вироблені трудоднів/людиноднів, оскільки записи про невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин у трудовій книжці відсутні.

Наявність інших довідок на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Відтак, дії відповідача щодо не зарахування в повному обсязі стажу роботи позивача в колгоспі ім. Кірова з 29.10.1990 по 25.02.1991, за наявними в трудовій книжці записами є протиправними та такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо не врахування періодів роботи позивача до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1987, а саме: з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання; з 29.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі ім. Кірова; з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото»; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.03.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1987, а саме: з 15.06.1987 по 20.03.1989 в Нікопольському районному підприємстві матеріально-технічного постачання, з 29.10.1990 по 25.02.1991 в колгоспі ім. Кірова; з 22.10.1991 по 01.02.1993 в Артіль старателів «Енбек ГОК «Каззолото», з урахуванням раніше виплачених сум.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: М.М. Заїка

Є.І. Мєзєнцев