Справа № 160/6124/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/6124/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шикоряк В.М.

за участю представників: позивача Лісовий Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 ( суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/6124/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 року про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2018 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2019 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 та за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 у розмірі 309 441,72 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 клопотання представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач, в обгрунтування якої зазначив, що на підтвердження здійснених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, до матеріалів справи долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера №82 від 02.07.2024 на суму 20000 грн. та прибуткового касового ордера №82 від 02.07.2024 на суму 20000,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №54 від 02.04.2021 на суму 20000,00 грн. та прибуткового касового ордера №54 від 02.04.2021 на суму 20000 грн. разом з цим, жодним з наданих до суду документів не деталізовано вид отриманої правничої допомоги (витрачений час та її вартість), що суперечить ч.4 ст.134 КАС України.

Крім того, з апеляційною скаргою звернувся позивач, в обґрунтування якої зазначив, що наразі загальна сума витрат на правничу допомогу, яка вже понесена (40 000,00грн.) та має бути понесена (15 285,75грн.) Позивачем у рамках даного спору складає 55 285,75грн. за яку він має остаточно розрахуватись із Адвокатом у строк - протягом 1 року після набрання судовим рішенням законної сили. З урахуванням умов укладеного договору та враховуючи правові позиції Верховного суду, в тому ж числі по даній справі, слід дійти висновку, що позивач належним чином довів розмір витрат на правничу допомогу, які він поніс та, які має понести у зв`язку ім неправомірними діями Відповідача. Відповідач виклав свої заперечення щодо витрат позивача на правничу допомогу лише шляхом посилання на загальні норми права, що регулюють питання відшкодування судових витрат та відповідач здійснив лише їх цитування. Натомість, по суті витрат позивача на правничу допомогу, які понесені та які мають бути понесені позивачем у загальному розмірі 83 808,79грн., своїх заперечень відповідач не навів та в окремих процесуальних документах не викладалось таких обґрунтованих заперечень чи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, із наданням відповідних доказів, які б спростувала розмір витрат позивача на правничу допомогу, тощо. Тобто, відповідач не зазначив з чим саме він не погоджується відносно заявлених до стягнення правових витрат та відповідач не конкретизував у чому полягає не співмірність таких витрат, їх завищеність, нерозумність, тощо. Отже, слід дійти висновку, що з боку відповідача розмір таких витрат позивача на правничу допомогу не оспорюються, витрати підтверджені належними і допустимими доказами, а тому, підлягають стягненню із відповідача у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено.

Частинами першої та другої статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

На підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу, останній надав суду першої інстанції договору про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 15 березня 2021 року №2 від 15.03.2021, додаткову угоду №1 від 02.04.2021 до договору про надання правової допомоги №2 від 15.03.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера № 54 від 02.04.2021, акт здачі-приймання послуг №2 від 02.07.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера № 82 від 02.07.2024.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів зазначає, що такі послуги як «консультація Замовника щодо спірнихправовідносин, надання правової інформації, розроблення стратегії захисту, тощо», «консультація щодо наслідків у разі не оскарження податкових повідомлень-рішень», «вивчення матеріалів, аналіз та роз`яснення судової практики» по суті є однією послугою та складовими такої дії, як підготовка до складання позовної заяви, оскільки вказані дії відбуваються вже в рамках діючого договору.

Крім того, колегія суддів також враховує, що правова позиція податкового органу є сталою і не зазнавали змін в цій частині статті Податкового кодексу, також правова позиція адвоката в даній справі сформована ще під час розгляду справи №160/17970/21 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за той самий період 2018,2019,2020 роки.

Розгляд зазначеної справи завершився постановою Верховного суду України від 08 листопада 2023 року з викладеними висновками суду, що враховується при визначенні суми відшкодування виходячи з реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності).

Зміст позовних заяв, відзивів та скарг у судах першої та апеляційної інстанцій, майже не відрізняється.

Враховуючи матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що не має очевидних підстав стверджувати, що необхідна підготовка до розгляду цієї справи вимагала значного обсягу юридичної роботи та потребувала значних витрат часу представника позивача, адвоката Лісового Д.О.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 в адміністративній справі №160/6124/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 лютого 2025 року та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова