Справа № 640/15580/20
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Штульман І.В.,

суддів Заїки М.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Науково-виробничого кооперативу «Спектр» на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Науково-виробничого кооперативу «Спектр» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року Науково-виробничий кооператив «Спектр» (далі - позивач, НВК «Спектр») звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.03.2020 № і №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданими до перевірки первинними документами не підтверджується реальність і товарність господарських операцій НВК «Спектр» з ТОВ «Продукт Групп», оскільки такі документи оформлені лише формально та не підтверджують фактичний рух товару з огляду на об`єктивну їх дефектність, а сам по собі рух коштів і наявність у позивача активу не свідчить про те, що такий був придбаний саме у ТОВ «Продукт Групп».

Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2024, позивач НВК «Спектр» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що:

по-перше, НВК «Спектр» були надані всі належним чином оформлені первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій;

по-друге, порушення податкової дисципліни контрагентом позивача не може мати негативних наслідків для НВК «Спектр» з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків;

по-третє, вироку суду, яким встановлено фіктивність господарських операцій, відповідачем не надано.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 28.11.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження з 15.01.2025.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 25.02.2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у лютому 2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу від 29.01.2020 №68 та відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу (далі - ПК) України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку НВК «Спектр» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Продукт Групп» за грудень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2017 рік показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

У ході перевірки податковим органом було виявлено допущені позивачем НВК «Спектр» порушення:

- пунктів 292.1, 292.3 статті 292 ПК України, в результаті чого встановлено заниження єдиного податку з юридичної особи третьої групи у періоді, що перевірявся, на загальну суму 7485 грн, у тому числі за 2017 рік на суму 7485 грн;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 41584 грн, у тому числі за грудень 2017 року на суму 41584,00 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 18.02.2020 №46/26-15-05-07-01-10/21570457.

На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 10.03.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 9356,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 7485,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 1871 грн;

- форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 62376,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 41584,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 20792,00 грн.

Указані індивідуальні акти за наслідками адміністративного оскарження були залишені без змін рішенням ДПС України від 13.05.2020 №15942/6/99-00-08-05-01-06.

Вирішуючи питання про правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції також встановив таке.

Між НВК «Спектр» (покупець) і ТОВ «Продукт Групп» (постачальник) укладено договір від 20.10.2017 №51/17, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця належний постачальнику товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору згідно специфікації. Товаром є переносний спекторметр-золомір МИГ-51 вартістю 249504,00 грн (у тому числі ПДВ 41584,00 грн).

Пунктами 2.1 - 2.3, 3.2 договору передбачено, що постачальник передає покупцю товар протягом 45 робочих днів з дати оформлення договору. Постачальник здійснює поставку товару на виробничі площі покупця за адресою: м. Київ, пр-т. Науки, 47.

Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю, що оформляється видатковою накладною. Датою поставки товару є дата оформлення видаткової накладної.

Постачальник зобов`язаний надати покупцю в момент передачі товару пакет документів: рахунок на оплату, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну.

Оплата по договору здійснюється після відвантаження товару постачальником протягом 20 банківських днів з дати оформлення видаткової накладної.

Виконання договірних зобов`язань, як зазначає позивач НВК «Спектр», підтверджується копіями рахунку на оплату СФ №1201/04 від 01.12.2017, видаткової накладної від 01.12.2017 №ВН 00000218, товарно-транспортної накладної від 2017 року №б/н, податкової накладної від 01.12.2017 №21, банківської виписки за 22.12.2017, картки рахунку 202, бухгалтерської довідки від 02.06.2020 №1.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень статтей 14, 44, 198, 200, 292 ПК України, статтей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також ряду підзаконних актів і правових позицій Верховного Суду та з огляду на встановлені у ході перевірки обставини прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки належними документами не підтверджується реальність здійснення господарських операцій, водночас зазначивши, що вирок за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу (далі - КК) України, не може безумовно свідчити про безтоварність господарських операцій між НВК «Спектр» і ТОВ «Продукт Групп».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини першої статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно пункту 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, при вирішенні питання про правомірність формування податкових зобов`язань суд повинен встановити, насамперед, реальність господарської операції, про що мають свідчити належним чином оформлені первинні документи. При цьому чинне законодавство передбачає перелік необхідних первинних документів з огляду на предмет господарських відносин.

На переконання судової колегії, як правильно зазначив суд першої інстанції, всупереч зазначеним вище вимогам законодавства, позивачем не було надано належним чином оформлені первинні документи, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій з ТОВ «Продукт Груп».

Так, аналіз змісту документів, наданих позивачем, свідчить, що останні всі без винятку підписані від імені постачальника директором ТОВ «Продукт Групп» ОСОБА_1

Водночас, у кримінальній справі №202/790/19 (1-кп/202/205/2019) установлено фіктивність ТОВ «Продукт Групп», оскільки ОСОБА_1 створила вказане підприємство без наміру здійснення господарської діяльності, пов`язаної з продажем товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, а виключно з метою прикриття незаконної діяльності не встановлених досудовим розслідуванням осіб.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховується, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019 скасовано вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.04.2019 у вказаній справі, а кримінальне провадження за обвинуваченням керівника ТОВ «Продукт Групп» у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 КК України, закрито.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що таке кримінальне провадження закрито не з реабілітуючих обставин, а на підставі пункту 4 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Крім того, зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019 обставини підтверджують те, що ОСОБА_1 не здійснювала жодної фінансово-господарської діяльності як директор (керівник) підприємства.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховується, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 відступила від висновку Верховного Суду України про безумовні й наскрізні наслідки фіктивного підприємництва (несумісність з легальною підприємницькою діяльністю), й запровадила диференційований підхід до аналізу господарських операцій між суб`єктами господарювання.

Так, у згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду поміж іншим зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

У постанові від 14.06.2022 у справі №826/14757/17 Верховний Суд зауважив, що платник податків повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

Несприятливі наслідки недостатньої бережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин.

Право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та податкових зобов`язань виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Факт відсутності, або невідповідності первинного документу, який посвідчує господарську операцію, встановленим вимогам, унеможливлює формування на його підставі податкового кредиту та податкових зобов`язань при подальшій реалізації товару.

Матеріали справи свідчать, що всі документи між сторонами договору від 20.10.2017 №51/17 підписувалися у паперовій формі без використання засобів електронного зв`язку. Доказів, що такі документи пересилалися засобами поштового зв`язку для підписання, матеріали справи не містять. Відтак, за встановлених вище обставин у контролюючого органу виник об`єктивний сумнів у можливості підписання договору та інших первинних документів від імені ТОВ «Продукт Групп», що у свою чергу породжує сумнів в інформації у первинних бухгалтерських документах щодо зафіксованих в них господарських операцій.

Крім того, відповідно до абзаців двадцять п`ятого та двадцять шостого розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом апеляційної інстанції враховується, що передбачені Правилами № 363 документи, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Як було встановлено раніше, за умовами договору від 20.10.2017 №51/17 ТОВ «Продукт Групп» зобов`язане надати НВК «Спектр» в момент передачі товару пакет документів, у тому числі товарно-транспортну накладну. Тобто у спірному випадку товарно-транспортну накладну визначено сторонами договору обов`язковим товаросупровідним документом.

Однак, аналіз змісту наявної у матеріалах справи товарно-транспортної накладної (а.с. 24) свідчить, що остання не містить ряду передбачених пунктом 11.1 Правил №363 реквізитів, зокрема, дати її складання, а також підписів водія та/або експедитора, що робить неможливим її визнання документом первинного бухгалтерського обліку та, як наслідок, доказом фактичного руху товару від ТОВ «Продукт Групп» до НВК «Спектр».

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29.01.2025 у справі №804/4134/18 зазначив, що наявність первинних документів є обов`язковою, але не єдиною достатньою умовою для формування податкового кредиту, оскільки виконання зобов`язання за правочином зумовлює складання й інших документів. Формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції, якщо контролюючий орган наводить доводи, які ставлять під сумнів її здійснення, зокрема, доводи щодо неможливості здійснення поставок контрагентом з огляду на відсутність у нього матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності та невідповідність при цьому номенклатури придбаних товарів номенклатурі поставлених товарів згідно з даними з Єдиного реєстру податкових накладних; епізодичну або обмежену терміном, на який припадають дати виписування документів на операцію з постачання, фінансову та податкову звітність контрагента, не відображення у цій звітності відповідних податкових зобов`язань, відсутність контрагента за місцезнаходженням. Суттєвим доводом, який ставить під сумнів реальність господарської операції, є посилання на обставини, які встановлені у процедурах кримінального провадження. Такі доводи підлягають ретельній перевірці судом з використанням засобів доказування, передбачених нормами Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі й інших, не первинних документів, складання яких передбачено законодавством або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.

У контексті наведеного колегією суддів враховується, що під час перевірки ГУ ДПС у м. Києві також було встановлено, що ТОВ «Продукт Групп» не здійснювалося придбання, імпорт, виробництво реалізованого НВК «Спектр» товару. Натомість протягом періоду, що перевірявся, контрагент позивача декларував придбання різнопланових та не пов`язаних між собою товарів і послуг.

Такими чином з огляду на встановлені вище обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку, сама по собі наявність договору та первинних документів свідчить лише про оформлення їх на папері без фактичного здійснення господарської операції.

Викладене, у свою чергу, обумовлює правильність висновку суду першої інстанції про те, що реальність господарських операцій не підтверджена належними і допустимими доказами. При цьому колегія суддів не ставить під сумнів факт наявності у НВК «Спектр» переносного спектрометру-золотоміру МИГ-51, однак погоджується з обґрунтованістю доводів контролюючого органу про те, що платником податків не доведено його придбання саме у ТОВ «Продукт Групп».

Окремо колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що, як вже неодноразово було зазначено вище, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

При цьому, колегією суддів враховується, що встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до підпункту 2 пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку-юридичної особи є будь-який дохід, включаючи дохід представництв, філій, відділень такої юридичної особи, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Згідно пункту 292.3 статті 292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно пункту 21 П(С)БО 15 дохід відображається в бухгалтерському обліку і справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

За правилами пункту 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, первісною вартістю запасів, одержаних підприємством безоплатно визнається справедлива вартість з урахуванням витрат, передбачених пунктом 9 цього Положення (стандарту).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Приписи пункту 198.3 статті 198 ПК України визначають, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У силу норм пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вже було підкреслено вище, не дають право на формування даних податкового обліку операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Враховуючи, що позивачем НВК «Спектр» не було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від контрагента товару з огляду на відсутність переконливих доказів, що саме ним такий товар поставлений позивачу, а також встановлені обставини заперечення керівника ТОВ «Продукт Групп» в участі у господарській діяльності цього підприємства, колегія суддів з урахуванням також дефектності документів, що підтверджують фактичний рух товару, а також відсутності фактів придбання чи виготовлення ТОВ «Продукт Групп» нібито поставленого НВК «Спектр» товару, приходить до висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту і витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування єдиним податком, за наслідками відносин з ТОВ «Продукт Групп», що свідчить про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з посиланням апелянта на те, що встановлення факту взаємовідносин позивача з фіктивним суб`єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності підприємства, оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем НВК «Спектр» податкового обліку від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такою особою податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначеного суб`єкта і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого.

Однак, встановлені вище обставини не підтвердження реальності виконання господарського договору та дійсного руху активів платника податків унеможливлюють формування останнім даних податкового обліку з вказаним вище контрагентом. Відсутність ознак реальності господарських операцій не може бути підставою для формування даних податкового обліку навіть за умови фіксації у паперовому вигляді окремими документами фактів постачання товару за договором, що був предметом перевірки контролюючого органу.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого кооперативу «Спектр» - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі №640/15580/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.В. Штульман

Судді М.М. Заїка

Ю.К. Черпак