Справа № 489/5063/24
Суддя: Костюченко Г. С.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5063/24
Провадження № 2-а/489/6/25
Ухвала

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченка Г.С., при секретарі Козловської А.В.,

представника відповідача Двіоської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА № 162416 від 09.05.2024 року,

ВСТАНОВИВ

10 липня 2024 позивач через свого представника адвоката Притикіна І.І. звернувся до Ленінського районного суду з позовом до відповідачів, в якому просить Постанову серії ББА № 162426 за справою про адміністративне правопорушення від 09.05.2024 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. скасувати та справу закрити.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 09.05.2024 о 22 год 41 хв. в м. Миколаєві по вул. Олександра Янати, керуючи т/з Газ 2705 д.н.з. НОМЕР_1 рухався в темну пору доби з непрацюючими габаритними ліхтарями на зазначеному автомобілі, чим порушив п 31.4.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 121 КУпАП, з чим позивач не погоджується.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача надійшов 12.08.2024 відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. Крім того, повідомив суду, що представником позивача позов подано з порушенням строків звернення до суду, оскільки відповідно до копії постанови, яка знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови в день її винесення. Зазначені обставини підтверджуються особистим підписом позивача у постанові.

Зазначав, що позивач скоїв правопорушення передбачене ч.4 ст.121 КУпАП, що підтверджується наданими суду доказами.

Враховуючи обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, встановлення всіх обставин у справі,на які посилаються позивач та які повинні бути враховані судом при вирішенні процесуального питання, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні, в тому числі, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто, вказаною нормою закону безальтернативно визначено, що оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 162416 від 09.05.2024 року, відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 121 КУпАП, вбачається, що її постановлено 09.05.2024, також позивачем вказана постанова була отримана особисто 09.05.2024, що підтверджується особистим підписом позивача у графі 9 зазначеної постанови.

При цьому позивачу відомо зміст ст. 288 ч. 1 п. 3 КУпАП за якою особа яку притягнуто до адміністративної відповідальності на власний розсуд обирає спосіб захисту в разі порушення її прав, чи то шляхом оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. Тобто особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності самостійно визначає спосіб захисту. В даному випадку позивачем обрано спосіб захисту оскарження постанови до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Із позовом до суду позивач звернувся лише 10.07.2024.

Причину пропуску строку звернення до адміністративного суду представник позивача обґрунтовував тим, що позивач не отримував оскаржувану постанову в день її складання.

Але, з копії постанови, наявної у матеріалах справи, вбачається що позивач особисто отримав її копію 09.05.2004 року.

В графі 8 оскаржуваної постанови міститься особистий підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому статті 268, 289 КУпАП.

В графі 9 оскаржуваної постанови міститься особистий підпис ОСОБА_1 про отримання копії постанови серії ББА № 162416 від 09.05.2024 року.

При цьому, в позовній заяві представник позивача не спростовує факт підпису ОСОБА_1 у оскаржуваній постанові.

Також в матеріалах справи (а.с. 6) знаходиться довідка від 13.05.2024 за підписом Старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області, відповідно до змісту якої згідно облікових данних інформаційного порталу Національної поліції України копія постанови серії ББА № 162416 від 09.05.2024 року була отримана ОСОБА_1 на місці її винесення.

Строк звернення до суду відповідно до ст. 286 КАС України сплив 20.05.2024.

Представник позивача не навів доводів про неможливість звернення до суду в межах строків, передбачених ст. 286 КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч.2 ст.44 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображенні і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення у справі "Устименко проти України", ЄСПЛ вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: це обставина, або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка попустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; цю обставину підтверджено допустимими засобами доказування.

Зазначена правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду, у справі №500/1912/22.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом визнаються неповажними, оскільки вони не зумовлені особливими і непереборними обставинами, які б дали суду підстави для поновлення строку оскарження постанови від 09.05.2024 року до суду. При цьому суд бере до уваги, принцип правової визначеності, та вважає, що у даному конкретному випадку відсутнє порушення статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.

Доказів в підтвердження неотримання постанови позивачем саме 09.05.2024 суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА № 162416 від 09.05.2024 року залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 КАС України.

Повний текст ухвали складено 27.02.2025.

Суддя Г.С.Костюченко