Справа № 140/6002/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6002/24 пров. № А/857/18265/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липняи 2024 року (суддя Ковальчук В.Д., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/6002/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 , передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог посилається, як на підставу на те, що позивач не зазначив фактів при проходженні ним військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 щодо виконання певних бойових завдань , однак вказує про не отримання ним з червня по грудень 2023 року додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року будь яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях у спірному періоді позивач суду не надав, про виконання таких завдань не повідомив.

Зазначає, що у апелянта відсутні відомості про конкретні дати участі у бойових діях, адже вони містяться в Журналі бойових дій, а розпорядником даної інформації є саме відповідач.

У свою чергу відповідач на адвокатський запит, про витребовування доказів зловживаючи своїми процесуальними правами умисно не надав суду доказів виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань за періоди з 01.07.2023 по 31.12.2023 року, якими, зокрема є: копії бойових розпоряджень командира; витяги з Журналу бойових дій стосовно участі апелянта в бойових діях; рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань; копії наказів про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Вважає, що такі протиправні дії відповідача спрямовані на те щоб спростувати позицію позивача та його законне право на отримання підвищеної додаткової винагороди .

Адже у спірні періоди позивача було залучено до виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира в Урядовому кварталі міста Києва.

Виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира у спірні періоди в Урядовому кварталі міста Києва підтверджується показами свідка ОСОБА_2 , який працює у ППОП №1 ГУНП у м. Києві та ОСОБА_3 , який працює у ППОП №2 ГУНП у м. Києві, які несли службу разом з позивачем та отримували додаткову винагороду у порядку Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 000 гривень.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу від 10.04.2021 року № 75 ОСОБА_1 перебуває на строковій військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 на посаді водія 1 спеціального відділення взводу 1 спеціальної роти НОМЕР_2 спеціального батальйону, ВОС 790037А.

У період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року позивач здійснював (спеціальні) завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та мав право на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року.

Однак, за вказаний період виплата додаткової винагороди, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» відбувалась із порушенням вимог чинного законодавства, адже виплачувалась не в повному обсязі, а саме не в розмірі 30 000 грн. з розрахунку на місяць.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що аналіз норм Порядку № 260, який є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що, регулює питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, дає змогу дійти висновку про те, що додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень виплачується тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).

Нарахування та виплата такої додаткової винагороди військовослужбовцям лише за сам факт їх перебування на військовій службі в умовах воєнного стану, як уважає позивач, Порядком № 260 не передбачені.

Зазначає, що відповідач діяв правомірно, не нараховуючи та не виплачуючи позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, в розмірі до 30 000,00 гривень за спірний період, з огляду на що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2024 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та Указу Президента України від 24 лютого 2024 року № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168, пунктом 1-1 якої (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2023 року №836 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, застосовується з 01 червня 2023 року) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил … (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 26.09.2023 року № 566 (дата набрання чинності 29.09.2023 року) було внесено зміни до Порядку 260.

Згідно зазначеного Наказу МОУ від 26.09.2023 року № 566 (п. 4 щодо порядку набрання чинності), зокрема, і положення щодо додаткової винагороди військовослужбовцям строкової військової служби в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (пропорційно часу проходження служби в днях) в розмірі 6 000 гривень застосовуються з 01.06.2023 року (мають зворотну дію в часі).

Тобто з 29.09.2023 року військовослужбовці строкової служби отримали право на отримання нового виду додаткової винагороди (6 000 гривень), незалежно від залучення їх до виконання бойових завдань, що виплачується лише за фактом проходження строкової служби, із можливістю застосування її з 01.06.2023 року.

Відповідні виплати додаткової винагороди визначені згідно наказу відповідача від 17.10.2023 року за № 1954.

Відповідні виплати здійснювалися, позивачу 18.10.2023 року та 27.10.2023 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень п. 4 розділу XXXIV Порядку 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно - вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Тобто одним з документів, що підтверджують право на отримання відповідної додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Такий рапорт щодо позивача (зокрема за грудень 2023 року) було долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, де безпосередньо зазначається інформація про те, що позивача включено до переліку осіб, що мають право на виплату (за відповідний час).

Згідно Порядку 260 чітко визначено підстави отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень.

Водночас, позивачем не надається жодних доказів підтвердження права отримання додаткової винагороди саме в розмірі 30 000 гривень із посиланням на конкретну норму Порядку 260, якою визначені відповідні обставини як підстава для її отримання.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що «виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира у спірні періоди в Урядовому кварталі міста Києва підтверджується показами свідка ОСОБА_2 , який працює у ППОП №1 ГУНП у м. Києві, та ОСОБА_4 , який працює у ППОП №2 ГУНП у м. Києві, які несли службу разом з позивачем, та отримували додаткову винагороду у порядку Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 000 грн».

Слід враховувати, що виплата додаткової винагороди поліцейським регулюється іншим законодавством.

Відповідні обставини врегульовано згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» від 28.11.2022 року за № 775.

Водночас, згідно положень частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 91 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Водночас, такого доказу як «пояснення свідків» (як це зазначено в самих поясненнях) КАС України не передбачає.

Самі копії пояснень очевидно не відповідають вимогам щодо допустимості доказів.

Відповідно до частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідні пояснення очевидно не відповідають вимогам допустимості, оскільки отримані не в порядку, передбаченому КАС України, чи іншим законодавством.

За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідний період, що досліджується в рамках цієї справи, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 на території Києва та Київської області бойові дії не велися.

Також жодних відряджень до зони ведення бойових дій у відповідний період часу з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року позивач не мав.

Таким чином, відповідачем здійснювалася виплата грошового забезпечення позивачу, в тому числі додаткової винагороди, в повній відповідності з вимогами законодавства, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі до 30 000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, за період з 01.02.2023 по 01.07.2023, з урахуванням фактично виплачених сум, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказане в сукупності підводить колегію суддів до висновку, що ВЧ НОМЕР_1 не порушувала вимоги чинного законодавства і дотримувалась положень Постанови №168, Порядку № 260 та Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року «Щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168».

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 140/6002/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула