Справа № 160/6124/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/6124/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шикоряк В. М.

за участю представників: позивача Лісовий Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 ( суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/6124/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 року про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2018 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2019 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №-0483 від 20.05.2020 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 та за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 у розмірі 309 441,72 грн.

На думку позивача, спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено грошові зобов`язання з орендної плати за землю за 2018-2020 роках, прийняті відповідачем з порушенням встановленої Податковим кодексом України процедури, а саме, без проведення податкової перевірки та після 01 липня відповідного поточного року, за який відбувалося нарахування, що суперечить вимогам п.86.8 ст.86 та п.286.5 ст.286 ПК України, тим більше, що, з урахуванням приписів п.52-2 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, з 18.03.2020 було встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, тобто на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень установлений мораторій тривав і перевірку проводити не було законних підстав.

Крім того, спірні податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем без зазначення інформації, за які саме земельні ділянки ними нараховано грошові зобов`язання позивачеві, а також без надання до них відповідних розрахунків цих зобов`язань, що свідчить про їх протиправність та необґрунтованість.

Разом з тим, відповідачем не враховано, що відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за використання земельної ділянки є договір оренди такої земельної ділянки, а відповідно до договору оренди земельної ділянки з кадастровими номерами :06:055:0105, укладеного між позивачем та Криворізькою міською радою у 2007 році, між сторонами цих договорів було погоджено розрахунок розміру орендної плати за користування цими земельними ділянками, який станом на теперішній час сторонами вказаних договорів не змінювався, відтак, відповідачем безпідставно застосовано ставку податку у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу 2014 року, затвердженої рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг», яка згідно з оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями покладена в основу розрахунку зобов`язань з орендної плати за 2018-2020 років, тим більше, що вищевказане рішення Криворізької міської ради на даний час оскаржується у судовому порядку у справі №160/7809/19.

Позивач стверджує, що відповідачем при визначенні грошових зобов`язань з орендної плати безпідставно застосовано рішення Криворізької міської ради від 26.06.2019 №3897 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році», як таке, що не відповідає вимогам антимонопольного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач, в обгрунтування якої зазначив, що оскільки нарахування орендної плати позивачеві здійснювалося контролюючим органом в порядку приписів п.286.5 ст.286 ПК України як фізичній особі, податкові повідомлення-рішення складено без проведення перевірки, тому посилання позивача на встановлений п.52-2 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України з 18.03.2020 мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок, є недоречними.

Доводи позивача стосовно того, що розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди - помилкові, оскільки орендна плата є формою податку на землю, а, отже, справляння плати за землю, як і справляння інших обов`язкових платежів, є сферою регулювання податкового законодавства та здійснюється на підставі закону і не може базуватись на умовах цивільно-правового договору, а тому розмір орендної плати за земельні ділянки не може бути меншим, ніж встановлено пунктом 288.5 статті 288 ПК України.

Грошові зобов`язання з орендної плати, визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями, розраховані на підставі інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, наданої уповноваженим органом Відділом у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Крім того, обґрунтовуючи правомірність використання контролюючим органом нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу 2014 року, затвердженої рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг», яка згідно з оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями покладена в основу розрахунку зобов`язань з орендної плати за 2018-2020 роки, апелянт зауважував, що як на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень, так і на теперішній час це рішення Криворізької міської ради було чинне і в судовому порядку не скасовувалося, а, отже, підлягало застосуванню.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено.

10.10.2007 року між Криворізькою міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 26.10.2007 за №56) для розміщення тимчасової споруди автостоянки по вул. Балакіна у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Сторони погодили розрахунок розміру орендної плати де узгодили, що річний розмір орендної плати змінився та становить 5040,47 грн., а земельний податок становить 5040,47грн.

Умовами вищевказаного договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:055:0105 також було передбачено, що річна орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю» на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного Криворізьким міським управлінням земельних ресурсів, за зазначеними у цих договорах банківськими реквізитами (пункт 6 Договору).

Також пунктами 10, 11, 12 зазначеного договору встановлено, що розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства. Орендар самостійно зобов`язується щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору. Розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору, зокрема, у разі зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв.м земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Відповідно до розрахунків орендної плати за землю до вищевказаного договору оренди земельної ділянки, сума річної орендної плати була розрахована з урахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :06:055:0105, виданого станом на час укладання цього договору.

В подальшому рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка в тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м. земель міста станом на 01.01.2014року у розмірі 270,60 грн. Вказаним рішенням, зокрема, рекомендовано Управлінню Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області забезпечити видачу витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

19.05.2020 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з листом від 19.05.2020 №48229/04-36-57-40 щодо надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :06:055:0105.

Листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області стосовно надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 22.05.2020 року №8-4-0.22-282/105-20 відповідачу надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки комерційного використання з кадастровим номером :06:055:0105.

Відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення (форма «Ф»):

- податкове повідомлення-рішення №-0483 від 20.05.2020 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2018 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №-0483 від 20.05.2020 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період: 2019 рік у розмірі 121 707, 92 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №-0483 від 20.05.2020 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 та за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 у розмірі 309 441,72 грн.

Не погодившись із прийняттям податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої інстанції зазначив, що безпідставними є посилання позивача на те, що оренда земельної ділянки для нього припинилася після закінчення терміну дії договору оренди, через те, що пролонгації дії договорів не відбулося і позивач з клопотанням про продовження їх дії до орендодавця не звертався, при цьому судом встановлено, що після закінчення дії договорів оренди позивач фактично продовжив користування цією земельною ділянкою.

Крім того, безпідставними є доводи позивача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням встановленої ПК України процедури, а саме: без проведення податкової перевірки, що свідчить про їх протиправність.

Також, безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем приписів п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якими з 18.03.2020 року було встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, оскільки, як зазначено вище, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем в порядку приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України, якими не передбачено необхідність проведення будь-якої податкової перевірки при самостійному визначенні контролюючим органом суми грошових зобов`язань з орендної плати фізичним особам.

Суд першої інстанції не погодився з доводами позивача стосовно протиправності оскаржених податкових повідомлень-рішень через те, що вони винесені після 01 липня відповідного поточного року, за який відбувалося нарахування, що суперечить вимогам п.86.8 ст.86 та п.286.5 ст.286 ПК України, з урахуванням строків давності, контролюючі органи з 01.01.2018 року мають право на нарахування плати за землю, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Також судом враховано, що рішення Криворізької міської ради, як на час прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень, так і станом на час розгляду цієї справи судом є чинними та у судовому порядку скасовані не були, тому є неприйнятними посилання позивача на протиправність врахування відповідачем при винесенні оскаржених податкових повідомлень-рішень нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу 2014 року, затвердженої рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг».

Разом з тим, суд першої інстанції погодився з доводами позивача стосовно протиправності здійсненого відповідачем розрахунку сум грошових зобов`язань з орендної плати за землю на підставі витягів про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, наданих відповідачу листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22.05.2020 №8-4-0.22-282/105-20, оскільки нарахування фізичним особам сум орендної плати за землю проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Доказів отримання відповідачем витягів про нормативно грошову оцінку цих земельних ділянок до винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 20.05.2020 року не надано.

Таким чином, оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені без наявності у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату їх винесення відомостей про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, за користування якою цими податковими повідомленнями-рішеннями нараховано грошові зобов`язання, а саме: без наявності сформованих у встановленому законом порядку витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки.

Також суд погодився з доводами позивача щодо визначеної в оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях невірної адреси позивача, оскільки згідно доданого відповідачем до відзиву ІТС «Податковий блок», позивач також має адресу: АДРЕСА_1 .

Водночас з дослідженого судом Договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 вбачається, що позивач, на момент укладання договору мав адресу м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, 53а/79.

При цьому в оскаржених податкових повідомлення-рішеннях зазначено адресу позивача: АДРЕСА_2 .

З урахуванням вказаних обставин, грошові зобов`язання, визначені в оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях не набули статусу узгоджених, що є також підставою для їх скасування.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У п. 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. 58.2 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 56.1. статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (пункт 56.2. статті 56 ПК України).

Відповідно до частини першої третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 287 цього розділу.

Згідно зі частиною першою статті 206 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 201 ЗК України передбачено, що грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 1 Закону № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону № 1378-IV встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до статті 15 цього ж Закону підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом статті 23 Закону № 1378-IV технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення рад щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України.

Зокрема, у цьому пункті зазначено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний зміст наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності.

Водночас технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно зі статтею 6 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 21 Закону № 161-XIV встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Існує позиція Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанова від 28 червня 2023 року у справі № 539/5295/21) про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20.

Отже, якщо систематизувати вищевказані правові позиції Верховного Суду, можна дійти висновку, що державна реєстрація речового права має похідний характер від набуття відповідного права. Аналогічний підхід є і до реєстрації припинення речових прав. Наявність судового рішення про визнання правовстановлюючого документа недійсним є підставою для скасування відповідних записів у державному реєстрі щодо наявності у відповідної особи речового права, в тому числі і права оренди земельної ділянки.

Позивач посилається на те, що оскільки договір оренди землі припинився у зв`язку з настанням певного факту, визначеного законом - закінченням строку, на який його було укладено, нарахування до сплати орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки є безпідставним.

Водночас, за наявності фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_1 продовжує бути користувачем певного майна, отже нарахування є правомірними.

Щодо фактичного використання земельної ділянки

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Пунктом 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Як передбачено пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджував, що земельна ділянка, за користування якою нараховано орендну плату, не може вважатися переданою в оренду, а позивач - належним землекористувачем, оскільки останнім не продовжувалася дія договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 року (ас31), зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», дія якого закінчилася у 2010 році.

Проте, незважаючи на закінчення 27.10.2010 року строку дії договору, земельну ділянку Криворізькій міській раді за актом приймання-передачі не повернуто.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на момент звернення з даним позовом продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, при цьому зобов`язання щодо внесення орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою не виконує, дані стосовно правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, відсутні.

Суд касаційної інстанції у справі №816/135/17 констатував, що суди встановивши обставини фактичного користування позивачем земельною ділянкою, дійшли вірного висновку, що договір оренди землі, укладений між міською радою та позивачем, на час розгляду справи не є припиненим чи розірваним в односторонньому порядку й позивач не втратив статусу орендаря земельної ділянки та, як наслідок, платника орендної плати.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2 статті 288 ПК України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 % нормативної грошової оцінки (пункт 288.4, підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України).

З огляду на зазначені норми права, які визначають поняття оренди землі, орендної плати та підстави для сплати останньої, можна визначитися, що оренда землі є видом землекористування, який виникає на підставі договору оренди земельної ділянки, який, в свою чергу, є підставою для її сплати.

В той же час, відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом же статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як вже було зазначено, після завершення дії договору оренди земельної ділянки позивач останню не звільнив, за актом приймання-передачі орендодавцю не передав та продовжував нею користуватися у власних потребах.

Відтак, зважаючи на те, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою згідно умов договору оренди, суд зазначає, він є дійсним орендарем, отже у відповідності до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" відповідний договір вважається таким, що поновлений на тих самих умовах і на той самий строк, у зв`язку з чим податковим органом було правомірно нараховано податкові зобов`язання з орендної плати за землю та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

При цьому, на думку суду, сам факт неукладення додаткової угоди до договору оренди, приймаючи до уваги вище встановлені обставини справи, не може свідчити про відсутність обов`язку у позивача сплачувати орендну плату за земельну ділянку, яка була надана в користування на підставі договору оренди та після спливу строку дії якого позивач продовжує нею користуватися.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких складових: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Правові висновки з означеного питання сформульовано і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц (провадження №14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №530/212/17 (провадження №14-330цс18), від 22 вересня 2020 року у справі №159/5756/18 (провадження №14-99цс20).

Поряд з цим, статтею 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Таким чином, з комплексного аналізу наведених положень земельного законодавства вбачається, що право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Щодо тверджень, що у контролюючого органу відсутні повноваження на проведення нарахування та стягнення орендної плати з фізичних осіб, оскільки відповідний договір оренди землі був укладений міською радою.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку

Згідно з п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Стосовно висновків суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені без наявності у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату їх винесення відомостей про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, за користування якою цими податковими повідомленнями-рішеннями нараховано грошові зобов`язання, а тому підлягають скасуванню, оскільки спірні податкові повідомлення-рішення винесені без наявності у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату їх винесення відомостей про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, колегія суддів зазначає.

Відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, орган місцевого самоврядування у десятиденний строк з дня затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель направляє в електронній формі до контролюючого органу інформацію про нормативну грошову оцінку земель. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про нормативну грошову оцінку земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену нормативну грошову оцінку земель.

Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому законодавцем визначено нижню (а в деяких випадках і верхню) граничну межу ставки орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Так, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення ставки або розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу була не меншою розміру земельного податку, встановленого для земель сільськогосподарського призначення, й трикратного розміру земельного податку - для інших категорій земель (до 01 квітня 2014 року), та 3 % нормативної грошової оцінки (з 01 квітня 2014 року). Нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначеної у встановленому порядку.

Таким чином, видача витягу про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки є способом відображення вартісного показника грошової оцінки цієї земельної ділянки на підставі існуючої у Державному земельному кадастрі інформації щодо неї та із використанням законодавчо встановлених показників.

Отже, цей вартісний показник об`єктивно існує та може бути обрахований безвідносно до додержання форми такого витягу, чи його відкликання.

Зміст витягу не може змінювати дійсну нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а правомірність його формування може бути перевірена, зокрема у судовому порядку.

Колегія суддів наголошує на тому, що правомірність формування показників Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якого податковим органом нараховано податкове зобов`язання, не оспорювалася позивачем в судовому порядку, протиправності дій ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із застосування під час формування Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :06:055:0105 у 2020 році коефіцієнту, що характеризує функціональне використання земельної ділянки не встановлено.

Відтак правомірність зазначеного Витягу з його показниками не спростовано та протиправними не визнавались.

У постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 817/1780/17 викладено правовий висновок, зокрема про те, що дії з формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки можуть бути предметом судового оскарження, а підстави позову слугуватимуть висновку про належність обраного способу захисту прав.

Таким чином, враховуючи вказані висновки, колегія суддів зазначає, що дії Держгеокадастру, вчинені під час формування даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, а також оформлення таких даних у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель можуть бути предметом судового розгляду в контексті перевірки адміністративним судом законності і правомірності таких дій.

Згідно із частиною першою статті 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до підпункту 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, значення якої розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Відтак, колегія суддів не вважає, що саме з цих підстав можуть бути скасовані спірні податкові повідомлення-рішення, а саме, через те, що вони винесені раніше на один день, ніж відповідачем отримано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на обставину, яка свідчить про юридичну необґрунтованість позиції відповідача яка виразилася в тому, що на підставі одного витягу про НГО контролюючим органом було визначено грошові зобов`язання з орендної плати, як за 2018 рік, так і в подальшому за 2019-2020 роки, з використанням одного й того самого розміру НГО як станом на 2018, так і на 2019 і 2020 роки.

З урахуванням наведеного, нарахування грошових зобов`язань з орендної плати за 2018, 2019 і 2020 роки здійснено відповідачем без наявності передбаченого чинним законодавством витягу про НГО земельних ділянок, за користування якими нараховано таку орендну плату, суд доходить висновку про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/6124/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 лютого 2025 року та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова