Справа № 240/17961/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/17961/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Кінзерська Наталія Володимирівна із позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпусток з 13.03.2013 по 31.12.2013;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні відпусток з 13.03.2013 по 31.12.2013;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпусток з 13 березня 2013 по 31 грудня 2013 року.

Аргументуючи заявлені вимоги, позивач пояснив, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (далі - військова частина, відповідач 1) у період з 13.03.2013 по 31.12.2013 не використав право на належні йому календарні дні відпустки, а тому має право на отримання відповідної грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

11.10.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ТЦК, відповідач 2) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивачем не надано доказів нарахування або ненарахування Військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у спірний період, а тому факт порушення військовою частиною прав та законних інтересів позивача відсутній.

17.10.2024 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що станом на 2013 рік календарна вислуга років позивача становила менше 10 років, а тому він не міг набути права на більше, ніж 30 календарних днів щорічної основної відпустки, згідно вищезазначених положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ. При цьому, зважаючи на перерив у військовій службі позивача кількість фактичних повних календарних днів у році, за які позивач міг набути право на щорічну основну відпустку у 2013 році з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки (в його випадку, 30 календарних днів) - 9 місяців.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, а саме з 27.04.2007 по 18.04.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 , з 18.04.2022 по 31.08.2022 у Військовій частині НОМЕР_2 , з 01.09.2022 по 07.06.2024 у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №440 від 04.06.2024 звільнений із військової служби та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №165 від 07.06.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна 15 років 02 місяців 21 день, пільгова 07 років 00 місяців 27 дні, загальна вислуга 22 роки 03 місяці 19 днів.

Спірні правовідносини в даній справі виникли з приводу нарахування на виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 13.03.2013 по 31.12.2013, тобто у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як свідчать матеріали справи у вказаний період позивач не використав своє право на календарні дні щорічної відпустки, про що свідчить лист Військової частини НОМЕР_1 №813/17931 від 13.08.2024, який наявний у матеріалах справи.

З метою отримання компенсації за невикористані дні календарної відпустки представниця позивача звернулася до відповідача із відповідною заявою, у відповідь на яку отримала відмову викладену у листі №9/1930 від 07.08.2024 мотивовану виплатою грошового забезпечення на момент звільнення у повному обсязі. Рекомендовано звернутися щодо отримання компенсації за невикористані дні відпустки до НОМЕР_3 окремої аеромобільної бригади КВДВ.

У свою чергу, на адвокатський запит Військова частина НОМЕР_1 листом №813/17931 від 13.08.2024 повідомила про відсутність наказів командира про вибуття чи прибуття з будь-якої відпустки ОСОБА_1 .

Позивач вважає свої права, щодо належного отримання компенсації за невикористані дні основної відпустки порушеними та одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону №504 установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону №504).

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" №2017-III від 05.10.2000 (Закон - №2017-III) державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Стаття 10-1 Закону №2011-XII передбачає право військовослужбовців на відпустки та порядок їх надання та відкликання з них.

Абзацем 1 статті 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 504/96-ВР) установлені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Пунктом 4 розділу XXXI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (п.5 Порядок).

Відповідно до п.6 Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Пунктом 2 розділу XXIII Порядку №260 регламентовано, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у рік звільнення за бажанням військовослужбовця, який не використав щорічну основну відпустку або використав її частково виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому, як свідчить зміст листа Військової частини НОМЕР_1 №813/17931 від 13.08.2024 накази командира військової частини про вибуття чи прибуття з будь-якої відпустки ОСОБА_1 з березня 2013 року по грудень 2013 року (спірний період) відсутні. Тобто право на отримання щорічної основної відпустки у спірний період позивач не використав.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач при звільненні зі Збройних Сил України мав право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки у період з березня 2013 року по грудень 2013 року, під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , однак наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення зі служби йому таку виплату ненараховано.

Враховуючи викладене та те, що позивача наразі звільнено з військової служби, суд вважає порушеними права позивача на належне соціальне забезпечення. З огляду на викладене є підстави для відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 , як органу з якого звільнено позивача зі служби в Збройних Силах України (наказ №165 від 07.06.2024), здійснити заходи щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з березня 2013 року по грудень 2013 року, передбачену положеннями Закону №504.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного суду є захист порушених прав фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно позовні вимоги не можуть бути спрямовані у майбутнє, оскільки задоволення такого позову буде суперечити меті і завданню адміністративного судочинства. Тому суд вважає, що порушене право підлягає захисту станом на час вирішення справи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період військової служби з 13.03.2013 по 31.12.2013.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 вжити заходи щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з березня 2013 року по грудень 2013 року, передбачену положеннями Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР №504 від 15.11.1996.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 26 лютого 2025 р.

26.02.25