Справа № 400/7022/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7022/24

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі № 400/7022/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації 06.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач при виконанні рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 560/1800/24 виплатив йому 06.05.2024 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 82320,82 гривні. Проте, на його переконання, відповідач всупереч вимогам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) не виплатив йому компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач пропустив установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, оскільки про порушення його права позивач дізнався у день виплати йому індексації на виконання рішення суду 06.05.2024, а позов подано до суду 10.07.2024. Також відповідач звернув увагу на те, що до 04.02.2021 законодавством не була передбачена компенсація такого виду грошових доходів громадян, як індексація, що свідчить про незаконність вимог позивача щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 07.10.2024 у справі № 400/7022/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 07.02.2024 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення 06.05.2024.

У задоволенні решти позовних відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції помилково виснував про набуття позивачем права на компенсацію втрати частини доходу з моменту звернення до суду, а не з моменту прострочення виплати доходу.

Також, не погоджуючись з даним рішенням суду представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України;

- суд першої інстанції не врахував, що обов`язок щодо виплати індексації грошового забезпечення було внесено до Закону № 2050-ІІІ тільки 04.02.2021, а отже зобов`язання нарахувати компенсацію втрати частини доходу за період з 01.01.2016 по 04.02.2021 є безпідставним;

- суд першої інстанції не врахував, що дії відповідача ставляться в залежність від бюджетних асигнувань.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 22.07.2009 по 04.09.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.07.2009 № 138 і наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.09.2022 № 233. На день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідач не провів повного розрахунку по грошовому забезпеченню, зокрема, не виплатив індексацію грошового забезпечення.

Згідно з даними Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 07.02.2024 до Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов позивача до відповідача щодо нарахування та виплати йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із встановленням місяця обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) місяць останнього збільшення тарифної ставки (посадового окладу) січень 2008 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 560/1800/24 позов позивача задоволено, зокрема зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) місяць останнього збільшення тарифної ставки (посадового окладу) січень 2008 року.

06.05.2024 на банківський рахунок позивача надійшли від відповідача кошти в сумі 82320,82 грн за призначенням платежу виконання рішення суду у справі № 560/1800/24, що підтверджується банківським повідомленням про зарахування коштів на банківський рахунок позивача.

У травні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату йому компенсацію за несвоєчасну виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Листом від 28.06.2024 № 633/2871 відповідач відмовив позивачу у виплаті вказаної компенсації посилаючись на те, що до 04.02.2021 законодавством не була передбачена компенсація такого виду грошових доходів громадян, як індексація.

Вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити також і компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів при виплаті йому 06.05.2024 індексації грошового забезпечення грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що у позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.05.2024, тобто за період понад 8 років. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 227 відсотків.

За таких обставин на відповідача покладається великий фінансовий тягар, що може унеможливити своєчасну виплату грошового забезпечення чинним військовослужбовцям відповідача, які в умовах воєнного стану беруть безпосередню участь у бойових діях та / або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування російської збройної агресії.

Водночас, як зазначив суд, такий тривалий період обумовлений, насамперед, бездіяльністю позивача щодо захисту своїх справ, оскільки з позовом до відповідача про нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивач звернувся до адміністративного суду лише 07.02.2024 більш чим через 8 років після того як він дізнався (повинен був дізнатись) про виплату йому індексації грошового забезпечення за січень 2016 року в неповному розмірі.

Тобто несвоєчасна виплата грошового забезпечення позивача за період понад 8 років також зумовлена його недобросовісною бездіяльністю.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині нарахування та виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з дня, коли він звернувся до адміністративного суду за захистом свого порушеного відповідного права (07.02.2024) по день розрахунку відповідача з ним (06.05.2024).

Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не передбачено компенсацію втрати доходів внаслідок несвоєчасної виплати їм грошового забезпечення. Проте, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм законодавства про працю як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Аналогічний правовий висновок щодо поширення на правовідносини проходження військової служби загальних норм трудового законодавства викладений в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16 і від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078). Порядок № 1078 поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 11 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (абзац 11 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з абзацом шостим пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159), компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Таким чином, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику індексації заробітної плати, такий працівник має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання роботодавця здійснити донарахування належних працівникові сум доходів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 822/1731/16 і від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21.

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2050-ІІІ і пункту 8 Порядку № 159 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Аналіз правових норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі грошового забезпечення) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованого грошового забезпечення. Крім того, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів при виплаті йому 06.05.2024 індексації грошового забезпечення грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Поряд з цим, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що у позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.05.2024, тобто за період понад 8 років. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 227 відсотків.

За таких обставин на відповідача покладається великий фінансовий тягар, що може унеможливити своєчасну виплату грошового забезпечення чинним військовослужбовцям відповідача, які в умовах воєнного стану беруть безпосередню участь у бойових діях та / або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування російської збройної агресії.

Водночас, як зазначив суд першої інстанції, такий тривалий період обумовлений, насамперед, бездіяльністю позивача щодо захисту своїх справ, оскільки з позовом до відповідача про нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивач звернувся до адміністративного суду лише 07.02.2024 більш чим через 8 років після того як він дізнався (повинен був дізнатись) про виплату йому індексації грошового забезпечення за січень 2016 року в неповному розмірі.

Тобто несвоєчасна виплата грошового забезпечення позивача за період понад 8 років також зумовлена його недобросовісною бездіяльністю.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині нарахування та виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з дня, коли він звернувся до адміністративного суду за захистом свого порушеного відповідного права (07.02.2024) по день розрахунку відповідача з ним (06.05.2024).

Колегія суддів критично оцінює такі міркування суду першої інстанції, оскільки Верховний Суд у постановах від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, 28 листопада 2019 року у справі №803/1937/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 13 березня 2020 року у справі №803/1565/17, від 27 квітня 2020 року у справі №803/1314/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №280/729/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20, від 29 березня 2023 року у справі № 120/9475/21-а сформулював правову позицію, яка є усталеною та відповідно до якої право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Також, у вказаних постановах Суд зазначив, що день фактичної виплати грошового доходу не впливає на період за який буде здійснюватися виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Тотожні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.12.2024 у справі № № 440/6875/24.

Апеляційний суд вважає застосовними вказані висновки до спірних правовідносин у даній справі та зазначає, що день звернення позивачем до суду з даним адміністративним позовом про виплату відповідачем компенсації втрати частини доходів не впливає на період за який буде здійснюватися виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не передбачає можливості пропорційного зменшення періоду компенсації втрати частини доходів.

Окрім того, колегія суддів критично оцінює твердження суду першої інстанції про недобросовісну поведінку позивача, яка полягає у зверненні позивачем до відповідача з позовом до адміністративного суду про виплату індексації грошового за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 лише 07.02.2024, тобто, більш ніж через 8 років після того як він дізнався (повинен був дізнатись) про виплату йому індексації грошового забезпечення за січень 2016 року в неповному розмірі, у справі № 560/1800/24.

Апеляційний суд зазначає, що підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом про компенсацію втрати частини доходу стала виплата індексації грошового забезпечення позивача за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 560/1800/24, яке набрало законної сили, та в якому судом вже надано оцінку спірним правовідносинам щодо неправомірності невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення у належному розмірі.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині нарахування та виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з дня, коли він звернувся до адміністративного суду за захистом свого порушеного відповідного права (07.02.2024) по день розрахунку відповідача з ним (06.05.2024).

Щодо доводів апелянта Військової частини НОМЕР_1 колегія суддів зазначає таке.

В апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України;

Оцінюючи вказані доводи колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.05.2024 у справі № 600/4133/22-а, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 та від 08.05.2024 у справі № 600/4133/22-а.

Таким чином, право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, складовими якого є як індексація, так і компенсація втрати частини доходів:

- враховуючи положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ), до 18.07.2022 не обмежене будь-яким строком;

- відповідно до частини першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 обмежене тримісячним строком.

Колегією суддів встановлено, що про розмір виплаченої йому індексації грошового забезпечення на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 № 560/1800/24 позивач дізнався у день надходження відповідних коштів на його банківський рахунок, а саме 06.05.2024.

При цьому, з даним позовом позивач звернувся до адміністративного суду 10.07.2024, тобто у межах встановленого законодавством тримісячного строку.

Відтак, вищевказані доводи Військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими.

Також, представник Військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обов`язок щодо виплати індексації грошового забезпечення було внесено до Закону № 2050-ІІІ тільки 04.02.2021, а отже зобов`язання нарахувати компенсацію втрати частини доходу за період з 01.01.2016 по 04.02.2021 є безпідставним.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на таке.

Так, в межах даної справи, підставою для отримання спірної компенсації втрати частини доходів є факт порушення строків виплати індексації грошового забезпечення.

При цьому, право позивача на отримання спірної компенсації у нинішній справі виникло після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 04.02.2021 №1214-ІХ, яким позивач і скористався.

Крім того, індексація є складовою грошового забезпечення. При цьому, в редакції до лютого 2021 року за несвоєчасну виплату грошового забезпечення підлягала нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини доходів.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 вказує про те, що суд першої інстанції помилково не врахував, що дії відповідача ставляться в залежність від бюджетних асигнувань.

Колегія суддів вважає неспроможними вказані доводи апелянта, оскільки відсутність коштів у відповідача відповідача для виплати індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходу позивача не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає.

Водночас, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі № 400/7022/24 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення 06.05.2024.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик