Справа № 400/1419/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1419/24

Головуючий І інстанції: Гордієнко Т.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 24.05.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, в якому просив суд зобов`язати зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент поновлення на службі у НПУ вислугу років у податковій міліції, що станом на 04.06.2021р. становила 15 років 09 місяців 26 днів та, з врахуванням вислуги років, провести перерахунок та виплату йому грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в поліції за період з 17.03.2023р. і по час виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно та безпідставно не включено до вислуги років у поліції наявну у позивача вислугу років у податковій міліції. Позивач вважає зазначені дії Департаменту стратегічних розслідувань НПУ протиправними, посилаючись на те, що служба в податковій міліції має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу, оскільки здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року (ухвалене в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань НПУ щодо невраховування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, проходження ним служби в податковій міліції в період з 26.03.2019р. по 04.06.2021р. Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань НПУ зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент прийняття його на службу у НПУ вислугу років у податковій міліції - 2 роки 2 місяця 09 днів. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 13.06.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.05.2024р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач вказане вище рішення суду 1-ї інстанції в апеляційному порядку не скаржив.

02.07.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань НПУ та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - майор поліції (майор податкової міліції) ОСОБА_1 (0075760) проходить службу в органах НПУ на посаді оперуповноваженого 2 відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань НПУ.

За матеріалами особової справи, у тому числі послужного списку, ОСОБА_2 з 08.08.2005р. по 14.11.2008р. навчався в Юридичній академії Міністерства внутрішніх справ.

3 07.11.2015р. по 25.03.2019р. позивач проходив службу в НПУ.

У період з 02.10.2010р. по 06.11.2015р. позивач проходив службу на посадах в УМВС України в Миколаївській області.

Також, починаючи з 26.03.2019р. по 04.07.2019р. ОСОБА_1 працював на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ Відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ГУ ДФС у Миколаївській області (наказ ГУ ДФС у Миколаївській області від 25.03.2019р. за №125-0). У період 05.07.2019р. по 10.11.2019р. ОСОБА_1 працював на посаді старшого оперуповноваженого 3 особливо важливих справ відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління ДФС у Миколаївській області (наказ ГУ ДФС у Миколаївській області від 02.07.2019р. за №292-0).

Починаючи з 11.11.2019р. по 09.07.2020р. позивач працював на посаді заступника начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ ДФС у Миколаївській області .

В період з 10.07.2020р. по 04.06.2021р. ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів акцизної групи Управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Миколаївській області (наказ ГУ ДФС у Миколаївській області від 10.07.2020р. №57-0).

Згідно з наказом ГУ ДФС у Миколаївській області від 02.06.2021р. №74-о, позивачу встановлено вислугу років станом на 04.06.2021р.: 15 років 09 місяців 26 днів.

17.03.2023р. наказом Департаменту №147о/с, позивача було прийнято на службу за конкурсом та призначено оперуповноваженим 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) управління стратегічних розслідувань в Херсонській області з 17.03.2023р., а також визначено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки 13 років 07 місяців 19 днів.

16.05.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Департаменту стратегічних розслідувань НПУ з листом про зарахування до стажу служби в поліції періоду проходження ним служби в податковій міліції з 26.03.2019р. до 04.06.2021р. - 2 роки 2 місяці та 9 днів.

Однак, 07.06.2023р. листом №7255/55/03-2023 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що проходження служби в ДФС України до стажу служби в поліції не зараховується, та зазначено, що станом на 17.03.2023р. стаж його служби в поліції, який надає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки становить: 13 років 07 місяців 19 днів.

Не погодившись з такими діями та відмовою Департаменту стратегічних розслідувань НПУ у зарахуванні стажу служби в податковій міліції, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, часткової неправомірності спірних дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, правові засади організації і діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовує Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст.ст.1,2 цього Закону, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч.1 ст.59 Закону №580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.78 Закону №580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

За змістом п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, до стажу служби в поліції зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Законом України «Про внесення змін до ПК України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012р. №5083-VI, що набрав чинності з 12.08.2012р., серед іншого, доповнено ПК України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).

Пунктом 348.1 ст.348 ПК України визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п.348.2 ст.348 ПК України).

Відповідно до п.353.1 ст.353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ.

За приписами п.356.1 ст.356 ПК України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом №580-VIII та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з ст.19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990р. №509-XII (який був чинний у період служби позивача у податковій міліції та до 20.11.2012р.), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну і охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування, а також провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків або ж інших платежів; запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

У ст.21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, передбачено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини та правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію відносно порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

Частина 1 ст.24 Закону №509-XII закріплювала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст.20-23 Закону України «Про міліцію» (ст.26 Закону №509-XII).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спір у даній справі виник у зв`язку із не зарахуванням відповідачем стажу служби позивача в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення йому надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, в період з 26.03.2019р. по 04.06.2021р. ОСОБА_1 дійсно проходив службу в органах податкової міліції, що, власне, і не заперечується відповідачем.

Як вбачається зі змісту норм ч.1, у взаємозв`язку з п.3 ч.2, ст.78 Закону №580-VIII, до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, а також надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Одночасно, у відповідності до положень ст.ст.353 та 356 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом №580-VIII та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

При цьому, проходження служби особами начальницького складу податкової міліції у порядку, встановленому законом для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, передбачалося також ч.1 ст.24 Закону №509-XII.

Більш того, слід звернути увагу відповідача на те, що питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже неодноразово досліджувалося Верховним Судом.

Так, 07.10.2020р. Верховний Суд ухвалив постанову в справі №826/16143/18 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин.

У наведеній вище постанові, проаналізувавши повноваження, завдання та функції податкової міліції та відповідних підрозділів поліції, Верховний Суд дійшов висновку, що ці органи здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Враховуючи зазначене, Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, наголосивши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Зрештою, у контексті спірних правовідносин у справі №380/7750/20, Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання надалі була підтримана Верховним Судом і в постановах від 13.08.2021р. у справі №440/1564/20, від 11.11.2021р. у справі №280/1546/21, від 02.06.2022р. у справі №280/8419/20, від 02.06.2022р. у справі 280/8419/20, від 22.12.2022р. у справі №380/8659/20.

З урахування викладеного, колегія суддів доходить до аналогічного, що і суд першої інстанції висновку про те, що стаж служби позивача в податковій міліції має бути зарахований до стажу його служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували вказані вище висновки суду апеляційної інстанції.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А за правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, згідно зі ст.316 КАС України, залишає дані апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 24.02.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко