Справа № 620/8946/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8946/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

за участі секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.03.2022, а саме за період 137 днів, тобто 4 місяців і 17 днів (з урахуванням нарахованої та виплаченої додаткової винагороди якщо така нагорода виплачувалась), а також за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, одержаного 16.03.2022 за висновками (постановами) військово-лікарських комісій, а саме за період 225 днів, тобто 7 місяців і 15 днів, а всього - за період 362 днів, тобто 12 місяців і 2 днів (з урахуванням нарахованої та виплаченої додаткової винагороди якщо така нагорода виплачувалась за певний період);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби та в повному обсязі ОСОБА_1 виплат та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату:

1) грошового забезпечення військовослужбовця за листопад-грудень 2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

2) грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки (за 2020 - 2023 роки), передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також п. 3 розділу XXXI Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам";

3) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з отриманням позивачем поранення під час виконання завдань під час воєнного стану та отриманням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, згідно підпункту З пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

4) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби. Державної спеціальної служби транспорту та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно" за весь період служби на день звільнення мене з військової служби;

5) одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби згідно розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам";

6) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки згідно статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам".

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме за період з 10.12.2023 по день ухвалення рішення суду по суті даної позовної заяви;

- зобов`язати відповідача письмово повідомити про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати за період з 09.12.2023 по день фактичної виплати всіх перерахованих у пунктах 1,2 прохальної частини позовної заяви виплат.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог закрито на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України. Зокрема закрито провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168; грошового забезпечення військовослужбовців за листопад-грудень 2023 року; грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останню та розглянути справу по суті. В обґрунтування скарги позивач зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що відповідачем без будь-яких правових підстав до періоду, за який нараховано додаткову винагороду позивачу, не враховано 8 днів його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з вищевказаним пораненням, тобто сумарно нараховано та виплачено додаткову винагороду за 129 днів перебування на стаціонарному лікуванні, а не за 137 днів, такого лікування, що документально підтверджено позивачем.

В частині позовних вимог про протиправність несвоєчасної виплати (невиплати в день звільнення) військовою частиною ОСОБА_1 додаткової винагороди, грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, компенсації за речове майно, одноразової грошової допомоги та компенсації за основну відпустку, позивач зазначив, що вищевказані позовні вимоги стосуються, в т.ч. незаконної несвоєчасності здійснення відповідачем перерахованих виплат, а позов містить позовну вимогу про визнання неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати таких виплат саме в день звільнення.

На переконання позивача суд безпідставно та незаконно закрив провадження в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в день звільнення з військової служби та в повному обсязі ОСОБА_1 , виплат, а саме: додаткової винагороди, грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, компенсації за речове майно, одноразової грошової допомоги, компенсації за основну відпустку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач додатково надав доповнення на відзив відповідача.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Справу розглянуто без фіксації судового процесу у порядку ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що представником відповідача надано докази на підтвердження виконання позовних вимог, а саме проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168; грошового забезпечення військовослужбовців за листопад-грудень 2023 року; грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. При цьому суд вказав, що предметом даного спору є протиправність дій відповідача щодо не проведення відповідних нарахувань та виплат грошового забезпечення за спірний період та вимоги зобов`язального характеру, а не спір щодо протиправності нарахування та виплати конкретних сум грошового забезпечення.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

У тексті постанови від 26 червня 2018 року у справі №800/369/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Аналогічну правову позицію також висловлено Верховним Судом у постановах від 23.11.2021 у справі № 806/1685/17, від 01.02.2022 у справі № 462/3830/17, від 30.11.2023 у справі № 522/9974/22.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Колегія суддів констатує, що висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України необхідним є установлення факту виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку. При цьому, відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується.

Водночас, із матеріалів справи установлено, що позивач не повідомляв суд про повне їх відновлення та не указував про те, що рішення суду у цій справі вже не зможе повністю відновити його законних прав та інтересів.

Навпаки, позивач заперечував проти закриття провадження у справі. У запереченні на клопотання відповідача про закриття провадження у справі позивач зазначав, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено одноразове перерахування грошових коштів. При цьому жодних документів щодо цільового призначення такого перерахування ОСОБА_1 не надано. Отже позивач не мав та не має об`єктивної можливості підтвердити які саме з його позовних вимог виконано, в якому обсязі, та чи стосується вищевказаний переказ зазначеної справи взагалі.

У апеляційній скарзі позивач додатково зазначив, що відповідачем без будь-яких правових підстав до періоду, за який нараховано додаткову винагороду позивачу, не враховано 8 днів його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, тобто сумарно нараховано та виплачено додаткову винагороду за 129 днів перебування на стаціонарному лікуванні, а не за 137 днів, такого лікування, що документально підтверджено позивачем.

Тобто позивач вважає, що відповідачем не у повному обсязі виплачено йому додаткову винагороду.

Крім того в частині позовних вимог про протиправність несвоєчасної виплати (невиплати в день звільнення) військовою частиною ОСОБА_1 додаткової винагороди, грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, компенсації за речове майно, одноразової грошової допомоги та компенсації за основну відпустку, позивач зазначив, що вищевказані позовні вимоги стосуються, в т.ч. незаконної несвоєчасності здійснення відповідачем перерахованих виплат, а позов містить позовну вимогу про визнання неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати таких виплат саме в день звільнення.

Позивач вказав, що надання представником відповідача доказів на підтвердження проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, грошового забезпечення, грошової компенсації за додаткову відпустку, грошової компенсації за речове майно, одноразової грошової допомоги жодним чином не спростовує підтверджені доказами твердження позивача про те, що такі виплати здійснені всупереч вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, а отже такий висновок суду не може слугувати підставою для закриття провадження в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати в день звільнення з військової служби всіх виплат.

З огляду на викладене колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.03.2022, а саме за період 137 днів, тобто 4 місяців і 17 днів (з урахуванням нарахованої та виплаченої додаткової винагороди якщо така нагорода виплачувалась) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку додаткову допомогу; щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби та в повному обсязі ОСОБА_1 , виплат (грошового забезпечення військовослужбовців за листопад-грудень 2023 року; грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби).

В іншій частині позовних вимог апелянт не оскаржує ухвалу суду та навпаки просить залишити ухвалу суду без змін.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року, якою закрито провадження у справі в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.03.2022, а саме за період 137 днів, тобто 4 місяців і 17 днів (з урахуванням нарахованої та виплаченої додаткової винагороди якщо така нагорода виплачувалась);

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.03.2022, а саме за період 137 днів, тобто 4 місяців і 17 днів (з урахуванням нарахованої та виплаченої додаткової винагороди якщо така нагорода виплачувалась);

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби та в повному обсязі ОСОБА_1 , виплат: грошового забезпечення військовослужбовців за листопад-грудень 2023 року; грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких