Справа № 520/2023/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 р. Справа № 520/2023/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.03.24 по справі № 520/2023/24

за позовом ОСОБА_1

до Івано-Франківська обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи

про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Івано-Франківської обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальні акти, що викладені в Довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією огляду від 15.02.2023 серії 12ААВ №756404 щодо встановлення ІІ групи інвалідності, та в акті огляду медико-соціальною комісією від 15.02.2023 №205;

- зобов`язати Івано-Франківську обласну МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи встановити інвалідність на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, а саме I групу інвалідності;

- зобов`язати Івано-Франківську обласну МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи встановити групу інвалідності і видати нову довідку про підтвердження групи інвалідності, захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини, з 15.02.2023, без зазначення строку повторного огляду (безстроково).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд рішення скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що ним не оскаржується неправильності визначення МСЕК міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи. Оспорюється рішення МСЕК при винесенні якого сам діагноз та міру втрати працездатності помилково було віднесено не до тієї категорії групи інвалідності, яка має встановлюватися без повторного огляду.

Апелянт вважає, що суду необхідно було співставити встановлені діагнози та їх наслідки з вказаними критеріями і підставами для встановлення інвалідності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

30.09.2015 протоколом Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3585 позивачу встановлено причинний зв`язок між захворюванням: «Анкілозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтєрева), центральна форма, стадія ІІІ, активність ІІ (помірна), швидко прогресуючий перебіг, зі значним порушенням функції. HLA B 27 позитивний. ФНС ІІ ст. Двобічний сакроілеїт IV стадії, анкілоз обох куприково клубових з`єднань» молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 , 1979 року народження, що підтверджується медичними документами, - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

На підставі довідок до актів огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 . Дергачівським управлінням праці та соціального захисту населення видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни Серія НОМЕР_1 від 11.12.2015 із вказівкою на 3 групу інвалідності зі строком дії до 01.12.2016 та в подальшому продовжено до 01.12.2018.

21.01.2019 позивачу встановлено 2 групу інвалідності з подальшим продовженням строку дійсності посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Івано-Франківською обласною МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи серії 12 ААВ №756404 ОСОБА_1 , на підставі акту огляду МСЕК №205 від 15.02.2023, повторно встановлено 2 групу інвалідності з 01.10.2022 з причин: «захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини» на строк до березня 2024 року. Призначено дату чергового переогляду 15.02.2024.

Як вбачається з наданих відповідачем документів, 21.11.2023 до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи надійшли із закладу охорони здоров`я документи для огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 , з метою повторного призначення групи інвалідності.

Позивач був оглянутий Івано-Франківською обласною МСЕК 15.02.2023 без первинної медико-експертної справи, за скеруванням КНП "Лисецька лікарня" Лисецької селищної ради, як особа, що тимчасово проживає в смт. Лисець Івано- Франківської області.

Для розгляду комісії MCE станом на 15.11.2023 надано наступні документи: направлення на медико-соціальну експертну комісію (форма 0884); довідка обласної МСЕК №1 КЗ 03 "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Харківської ОДА серія 12 ААВ №335022; індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю №282 від 03.11.2021; витяг з протоколу засідання Центральної військо лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.09.2015 №3585; виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3303 за період з 09.11.2022 по 14.11.2022 з КНП "Лисецька лікарня"; рентгенлогічне обстеження хребта та крижово-клубових з`єднань в прямій та боковій проекції.

За результатом огляду комісією MCE, та на підставі наданих медичних документів встановлено, що у позивача наявні захворювання: Анкілозуючий спондилоартрит всіх відділів хребта, змішана форма, ст. ІІІ, акт. 2, порушення функції хребта II ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ, ст. 2, ризик 4. Енцефалопатія змішаного ґенезу І-ІІ ст., антено-цефалгічний та вестибуло-атактивний синдром, гіпертензивні пароксизми, ускладнені ТІА у ВББ в 2018р. Вертеброгенна полірадикулагія з болевим синдромом.

Комісією встановлено, що наявні у позивача захворювання спричиняють наступні обмеження життєдіяльності:-обмеження до самообслуговування - II ст.; - обмеження здатності самостійно пересуватися - II ст.;- обмеження здатності до навчання - 0 ст.;- обмеження здатності до трудової діяльності -II ст.;- обмеження здатності до орієнтації - 0 ст.;- обмеження здатності до спілкування - 0 ст.; - обмеження здатності контролювати свою поведінку - 0 ст.

На підставі вказаних ступенів обмеження життєдіяльності, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності. Як наслідок позивач визнаний особою з інвалідністю 2 групи, захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, з 01.10.2022 терміном на один рік.

Позивач не погодившись з даним висновком Івано-Франківської обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, звернувся до суду за даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем враховані та досліджені документи, надані медико-соціальній комісії на розгляд, рішення прийнято після проведення необхідних досліджень позивача лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, та за результатами обстеження позивача членами комісії, а суд з урахуванням висновків Верховного Суду, зокрема у постановах від 20.11.2020 у справі № 200/14695/19-а, від 17.03.2020 у справі № 270/7133/19, від 30.04.2021 у справі №160/12235/19 не наділений повноваженнями проводити власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері, а тому оцінка підстав висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає.

Статтею 46 Конституції України встановлено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII), який також гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 2 Закону №875-ХІІ визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (ст. 3 Закону №875-XII).

Відповідно до ст. 7 Закону №875-XII законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Правове регулювання та основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон України №2961-IV).

Згідно із ст. 1 Закону №2961-IVмедико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності. Інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до ст.7 Закону №2961-IV медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленої наявністю анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, у тому числі необоротною втратою (ампутацією) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково). Особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище I групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.

Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 14 ст. 7 Закону №2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Згідно з п.3, 17 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності (п. 26 Положення №1317).

Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Разом з тим, відповідно до цього ж пункту підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтація); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Особи з інвалідністю I групи із значно вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови їх забезпечення засобами компенсації фізичних дефектів або порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, створення за необхідності спеціальних умов праці, у тому числі вдома.

Пунктом 2.2. Інструкції №561 про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 (далі - Інструкція №561), регламентовано, що критерії життєдіяльності людини - це здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

У свою чергу вказаною Інструкцією №561 визначено, що ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне.

Так, помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності (абз. 20 п. 2.2 Інструкцією №561).

Виражене обмеження життєдіяльності обумовлюється порушенням функцій органів та систем організму, що полягає у вираженому порушенні можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності (абз. 20 п. 2.2 Інструкцією №561).

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №561 повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Матеріалами справи встановлено, що комісією МСЕ за результатами огляду позивача виявлено захворювання, які спричиняють окремі обмеження життєдіяльності, а саме: обмеження до самообслуговування - II ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися - II ст.; обмеження здатності до навчання - 0 ст.; обмеження здатності до трудової діяльності - II ст.; обмеження здатності до орієнтації - 0 ст.; обмеження здатності до спілкування - 0 ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку - 0 ст.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №10 затверджено Перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду.

Зазначений Перелік містить таке захворювання як анкілоз ( як повна нерухомість суглоба внаслідок зрощення суглобових поверхонь як наслідок патологічного процесу, травми чи хірургічного втручання), тоді як діагностований позивачу анкілозуючий спондилоартрит (як хронічний, переважно прогресувальний запальний процес суглобових поверхонь, що призводить до їх поступового анкілозу) із зазначенням відповідного ступеня ураження, прямо не зазначений у вказаному переліку відповідної групи інвалідності, яка встановлюється без зазначення строку повторного огляду. Проте, враховуючи висновки Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2020 у справі № 200/14695/19-а, від 17.03.2020 у справі № 270/7133/19, від 30.04.2021 у справі №160/12235/19, колегія суддів зазначає, що суд не може здійснювати власну оцінку кваліфікації певного захворювання, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Як наслідок, доводи апеляційної скарги щодо необхідності співставлення діагнозів та їх наслідків з критеріями і підставами для встановлення інвалідності є необґрунтованими з вище зазначених підстав.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що розглядаючи питання про встановлення позивачу інвалідності, в діях відповідача відсутні порушення щодо порядку розгляду спірного питання в контексті приписів Інструкції №561 та Положення №1317, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення відповідача, що викладені в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією огляду від 15.02.2023 серії 12ААВ №756404 та в акті огляду медико-соціальною комісією від 15.02.2023 №205. Відповідачем були враховані та досліджені документи, надані медико-соціальній комісії на розгляд 15.11.2023, рішення прийнято після проведення необхідних досліджень позивача лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 520/2023/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк