Справа № 420/3503/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3503/25
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

24 лютого 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.11.2016 року по 28.02.2018 року включно,

2.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.11.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 56 891 гривня 32 копійки,

3.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01.03.2018 року по 24.02.2022 року та з 14.05.2023 року по 15.05.2024 року включно,

4.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4079 гривень 11 копійок в місяць за періоди з 01.03.2018 року по 24.02.2022 року та з 14.05.2023 року по 15.05.2024 року включно у загальній сумі 244 427 гривень 04 копійки відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Позовна заява підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та підсудна Одеському окружному адміністративному суду.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що даний позов подано з пропуском встановленого законом строку. Разом з цим, при поданні позову не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують поважність причин його пропуску.

За вказаного, ухвалою суду від 06.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявленого недоліку, шляхом надання клопотання про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом

17.02.2025 на виконання вказаної ухвали суду представник позивача надав до суду заяву з клопотанням про поновлення строків звернення до суду, у якій вказує, що протягом восьми років позивач безперервно проходила військову службу, у тому числі більше 2 років у період повномасштабного вторгнення. 15.05.2024 року позивача звільнено із військової служби через сімейні обставини. 12.06.2024 року позивач була призвана на військову службу та по сьогодні проходить військову службу у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується доданими до позову документами.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду наведені у постановах від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, від 06 липня 2023 року у справі №320/15312/21 вказує, що проходження військової служби є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

Посилаючись на приписи ч.2 ст. 233 КЗпП України, представник позивачки зауважує, що строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні складає три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Відтак позивач у період проходження військової служби щомісяця не мав подавати позовні заяви (у період з 19.07.2022 року по 15.05.2024 року 23 позовні заяви). Відповідно до наказу від 15.05.2024 року №137 позивача 15.05.2024 року було звільнено з військової служби через сімейні обставини.

09.12.2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача із проханням надати письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні та відомості про виплачене грошове забезпечення. Відповідачем надано лист від 16.01.2025 року №475/4/309 (додаток №5 до позовної заяви), яким повідомлено позивачу про суми нараховані та виплачені при звільненні та надано відомості про виплачене грошове забезпечення.

Отже, з даним позовом, на думку представника позивачки, вона звертається 03.02.2025 року у межах тримісячного строку із дати отримання повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні та відомостей про виплачене грошове забезпечення. Позивач звернулася до суду із однією позовною заявою щодо спірного питання за весь період військової служби.

На думку представника позивача у разі: запровадження судової практики щодо необхідності подачі діючими військовослужбовцями щомісяця позовних заяв проти командира військової частини замість виконання посадових обов`язків у період проходження військової служби; запровадження судової практики, яка стимулює щомісячно залишати діючими військовослужбовцями окопів та місць дислокації для подачі позовних заяв, то лінія фронту зміститься далеко за річку Дніпро із загрозою фізичного існування всіх судів на території підконтрольній владі України, що забезпечується завдяки діям саме цих військовослужбовців. При цьому у частині 2 статті 233 законодавець не застосував слова "дізнався", "повинен дізнатись" та інші аналогічні, а чітко зазначено "у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні". Підстав стверджувати, що позивач сам повинен був дізнаватись роз шифровку виплаченого грошового забезпечення немає. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Окремо, у своєму клопотанні представник позивача також звертає увагу на те, що наказ про виключення позивача зі списків особового складу не є письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, у наказі про виключення позивача зі списків особового складу відсутня інформація про виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 15.11.2016 року по 15.05.2024 року, відтак наказ про звільнення не є належним доказом невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у розумінні статті 74 КАС України. Відтак, про порушення своїх прав щодо неотримання індексації грошового забезпечення за спірні періоди позивачка дізналась лише з листа від 16.01.2025 та своєчасно подала цей позов.

Розглянувши заяву з клопотання про поновлення строків звернення до суду, оцінюючи вкладені представником позивачки обґрунтування, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За приписами ч.1, ч.3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 дійшов до висновку, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справа № 380/17776/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, 03 серпня 2023 року справа № 280/6779/22.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд і у постанові від 29.01.2025 у справі №500/6880/23, де вказано, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відтак, до спірних правовідносин в частині вирішення питання про дотримання позивачем строку для подання цього позову, підлягають застосуванню приписи саме ст.233 КЗпП України, оскільки спір про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що протягом періоду спірних правовідносин приписи ч.2 ст.233 КЗпП України діяли у різних редакціях.

Так, частина 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) визначала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з цим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності (справа №260/3564/22).

Суд звертає увагу на усталену практику Верховного Суду із спірного питання щодо застосування строків у аналогічних правовідносинах, відповідно до якої після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати (частиною якої є також індексація грошового забезпечення військовослужбовців), що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Указаний правовий висновок узгоджується з послідовною та усталеною практикою Верховного Суду, відображеною зокрема у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року в справі № 280/6779/22 і від 06 березня 2024 року в справі № 600/5050/23-а, від 07 жовтня 2024 року у справі №500/7802/23, тощо.

За вказаного, строк для звернення до суду з позовними вимогами стосовно перерахунку грошового забезпечення обмежений 3-ма місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а стосовно виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - 3-ма місяцями з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Крім того, суд зауважує, що при вирішенні питання про дотримання позивачем строку для звернення до суду слід виходити не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти, адже законодавством регламентований розумний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 500/1224/23 передбачено наступне: Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів (пункт 45).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

В свою чергу поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Дотримання ж строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що представником позивача у клопотанні про поновлення строків звернення до суду не наведено таких обставин, які б свідчили про наявність у позивачки обґрунтованих об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні за захистом своїх порушених прав щодо отримання індексації грошового забезпечення під час проходження нею військової службі у спірних періодах, зокрема щодо періоду після 19.07.2022 (з 14.05.2023 по 15.05.2024).

Так, відповідно до наявних у справі документів, позивачка була звільнена з військової служби з15 травня 2024 року наказом від 15.05.2024 №137.

Між тим, цим позовом про належні їй суми при звільненні звертається лише 03.02.2024.

При цьому, перебування позивачки на військовій службі в подальшому після звільнення 15.05.2024 зі служби з військової частини НОМЕР_2 , на переконання суду не є належним підтвердженням поважності причин такого тривалого зволікання із зверненням до суду із цим позовом за хистом своїх порушених прав, позаяк на військову службу у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка була прийнята лише згідно наказу від 12.06.2024, та при цьому не вказує про обставини, які їй заважали звернутись за захистом своїх прав у період з 15.05.2024 по 12.06.2024.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки проходження військової служби (трудову діяльність), ОСОБА_1 з 14.06.2024 по дату надання довідки (19.11.2024) проходить військову службу на посаді штаб-старшини 2 категорії відділу інфраструктурного забезпечення тилу командування логістики військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 (де активні бойові дії не ведуться, суд продовжує працювати в штатному режим, тощо). Відтак, на думку суду, відповідні посилання представника позивача у клопотанні по проходження позивачкою військової служби, є неґрунтовними та не можуть свідчить про наявність у неї перешкод, поза розумним сумнівом, у зверненні за захистом своїх прав протягом встановленого ст.233 КЗпП України.

Суд також не бере до уваги покликання представника позивача й на те, що у спірних правовідносинах початок перебігу строку звернення до суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді від відповідача, на запит позивачки з яким вона звернулась лише у грудні 2024 року, адже запит надісланий позивачем, свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у спірних правовідносинах, за наведеного правового регулювання.

Окрім того, станом на даний час позивач продовжує проходити військову службу, однак, це не було їй перешкодою для звернення у грудні 2024 за правовою допомогою. При цьому, позивач не зазначив обставин, які стали йому у заваді для своєчасного звернення за правовою допомогою і до суду одразу після звільнення 15.05.2024 та протягом 3-місячного строку після дати звільнення, та як такі обставини змінились у грудні 2024 року.

Підсумовуючи усе наведене вище, суд вважає, що за встановлених спірних обставин справи, з урахуванням приведених законодавчих приписів, позивач з даним позовом в частині вимог про виплату індексації грошового забезпечення звернувся 03.02.2025 поза межами встановлених законом строків в частині вимог щодо здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення щодо періоду з 19.07.2022, не довівши поважність причин пропуску такого строку.

Також, суд відхиляє посилання представника позивача на приписи ст.234 КЗпП України, якою передбачено, що суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року, оскільки вказана норма передбачає можливість поновлення строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, виключно у разі їх пропуску з поважних причин.

В даному ж випадку, за висновком суду, позивачкою пропущено строк для звернення до суду із вимогами в частині вимог щодо здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення щодо періоду після 19.07.2022 (з 14.05.2023 по 15.05.2024), не довівши поважність причин пропуску такого строку.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, дослідивши викладені у заяві про поновлення пропущеного строку доводи та письмові докази у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин щодо вимог стосовно перерахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.05.2023 по 15.05.2024.

На підставі викладеного, позовна заява в частині позовних вимог що стосуються обрахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 14.05.2023 по 15.05.2024 підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог стосовно періоду з 14.05.2023 по 15.05.2024, та відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з цим позовом в указаній вище частині.

Повернути позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 14.05.2023 року по 15.05.2024 року включно та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4079 гривень 11 копійок в місяць за період з 14.05.2023 року по 15.05.2024 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА