Справа № 160/21557/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/21557/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя В.В. Горбалінський) у справі № 160/21557/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.04.2024 року №74 щодо відмови позивачці в призначені та виплаті пенсії за віком, починаючи з 26.03.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення та виплату позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 26.03.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що досягнувши 55-річного віку, позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілій від Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак, спірним рішення позивачці протиправно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку. Позивачка зауважує, що посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), підтверджує необхідність зниження пенсійного віку на 5 років для призначення позивачці пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що з наданих позивачкою при зверненні до пенсійного органу документів вбачається факт проживання або відпрацювання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993 року.

Суд зазначив, що позивачка просить призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку до 55 років.

Суд вказав, що при зниженні пенсійного віку до 55 років особа повинна була прожити

чи постійно пропрацювати у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, виходячи з наступного розрахунку: 2 роки + 9 років (3 роки * 3).

При цьому документів, з яких вбачається проживання позивачкою в даній зоні 11 років, не надано ані до суду, ані до пенсійного органу.

Отже, враховуючи ненадання позивачкою до пенсійного органу документів, з яких вбачалося б проживання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, суд дійшов висновку, що пенсійним органом правомірно не призначено позивачці пенсію за віком із зниженням пенсійного віку до 55 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що пенсійним органом у спірному рішення вимагалось доведення лише тієї обставини, що позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, а ця обставин підтверджується посвідченням 4 категорії від 23.02.2001 року, у зв`язку з чим спірне рішення пенсійного органу підлягає скасуванню.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 26.03.2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

02.04.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву позивачки від 26.03.2024 року та рішенням за №74 відмовило в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно ст. 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до п.п. 2, 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Колегія суддів враховує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 по справі №569/7589/17 (№14-560цс18) зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів встановила, що з наданих позивачкою при зверненні до пенсійного органу документів, зокрема посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.02.2001 року, вбачається факт проживання або відпрацювання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993 року.

Однак, колегія суддів враховує, що позивачка просить призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку до 55 років. Тобто, зниження пенсійного віку в спірному випадку має складати 5 років.

Натомість, як правильно звернув увагу суд першої інстанції керуючись вимогами п. 5 ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII, для зниження пенсійного віку на 5 років позивачка повинна була прожити чи постійно пропрацювати у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, виходячи з наступного розрахунку: 2 роки + 9 років (3 роки * 3).

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачка проживала чи постійно пропрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, про відсутність такого підтвердження вказано пенсійним органом у спірному рішенні, а отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що пенсійним органом правомірно не призначено позивачці пенсію за віком із зниженням пенсійного віку до 55 років.

Доводи скаржника, зокрема щодо підстав видачі посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.02.2001 року, не спростовують висновок про відсутність доказів підтвердження виконання позивачкою вимог п. 5 ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII, які є умовою для зниження пенсійного віку на 5 років.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №160/21557/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 24.02.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк