Справа № 750/1109/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/1109/25
Провадження № 2-а/750/31/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Косенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), інтереси якого представляє адвокат Конопля Д.О., звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297 від 16.01.2025 року.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 16 січня 2025 року, працівником управління патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області Денисенком В.В. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. Вказана постанова була отримана особисто позивачем вже 17.01.2025 року після розгляду справи.

Вважає, що постанова, яка оскаржується є необгрунтованою, винесеною з грубим порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а розгляд справи є неповним та необ`єктивним.

Позивач вказує, що водієм даного транспортного засобу не був, про що також зазначав під час складання адміністративних матеріалів. Даний факт підтверджується відеозаписом нагрудної камери 473410 (час 22:46:30-22:49:00). Також факт керування транспортним засобом не підтверджується іншим відеозаписом, який зазначений безпосередньо у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 3873297. Також позивач зазначає, що при розгляді справи та винесенні постанови інспектором поліції взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Чернігівській області Денисенком В.В. не дотримано норми КУпАП щодо отримання пояснення правопорушника, розгляду клопотань, зокрема про дослідження відеозапису, яким би доводився факт перебування позивача за кермом транспортного засобу. Вказує, що він сидів на задньому сидінні автомобіля і вийшов звідти після зупинки транспортного засобу.

Позивач стверджує, що у даному випадку відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а із змісту оскаржуваної постанови не зрозуміло за що конкретно поліцейський притягнув позивача до відповідальності. Позивач вказує, що поліцейським було проігноровано його законну вимогу скористатись правовою допомогою. Також, за твердженням позивача, поліцейським Денисенком В.В. у повному обсязі проігноровані вимоги ст. ст. 279-280 КУпАП, зокрема щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, негайного оголошення постанови та вручення її копії. Позивач вказує, що під його час затримання було нанесено шкоду його здоров`ю, що підтверджується фотодоказами, а також довідкою закладу охорони здоров`я № 528 від 17.01.2025, та спричинено моральні страждання.

Ухвалою суду від 28.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач 17.02.2025 через канцелярію суду надав відзив, у якому вказав, що всупереч Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, 16.01.2025 о 22 год. 27 хв. в місті Чернігові, по провулку Лісовий. 36А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду, чим порушив п. 15.9. и) ПДР. Відповідно п. 15.9 и) ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 222 КУпАП посадовою особою управління патрульної поліції, згідно наданих повноважень, була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Щодо обставин фіксації правопорушення відповідач зазначив, що 16.01.2025 транспортний засіб ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 при повороті праворуч не подав сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку. Виявивши адміністративне правопорушення, поліцейські направились за автомобілем, в той час водій почав збільшувати швидкість та продовжував рух. Поліцейські подали вимогу про зупинку, але водій зупинивши свій автомобіль безпосередньо в місці виїзду (що є порушенням п. 15.9 и) ПДР) вийшов з транспортного засобу з місця водія та почав тікати від поліцейських. Наздогнавши його, поліцейські встановили особу водія, і ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водія було повідомлено, що за вчинені ним правопорушення передбачена адміністративна відповідальність, що в подальшому стало підставою для винесення оскаржуваної постанови, зокрема, за порушення п. 15.9 и) ПДР.

Також відповідач звернув увагу, що при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення поліцейськими, у відповідності до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» здійснювалася відеофіксація за допомогою портативного відеореєстратора 473410 та відеореєстратора Aspiring, про що зазначено у пункті 7 постанови. Відеозаписом подій (відеозапис 473410 23:26:07) підтверджується, що поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Позивача було повідомлено про суть вчиненого ним правопорушення. До початку винесення оскаржуваної постанови поліцейський ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи, та жодним чином не перешкоджав ОСОБА_1 у реалізації вказаних прав, про що позивач у п. 8 оскаржуваної постанови поставив власний підпис. Відповідач також вказав, що позивач раніше вже зупинявся працівниками поліції 16.07.2024 у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, при цьому поводив себе спокійно, що спростовує його твердження, що його втеча від працівників поліції спровокована дитячою травмою, пов`язаною із протиправними діями поліцейських.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.01.2025 посадовою особою управління патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області, а саме інспектором поліції взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Чернігівській області Денисенком В.В., була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

За змістом постанови, 16.01.2025 року о 22 год. 27 хв. в місті Чернігові, по провулку Лісовий. 36А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду, чим порушив п. 15.9. и) ПДР.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами і доповненнями) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до пунктів 15.1-15.3 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. Згідно з пунктом 15.9 (и) Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до частини 3 статті 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, у статті 265-4 КУпАП наведений перелік розміщення транспортного засобу, які є такими, що суттєво перешкоджають дорожньому руху або створюють загрозу безпеці руху, серед яких є розміщення транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

За результатами дослідження та оцінки матеріалів справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Фактичні обставини щодо виявлення працівниками патрульної поліції 16.01.2025 автомобіля ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого при повороті праворуч не подав сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку, вимоги про його зупинку шляхом подачі звукового та світлового сигналів, переслідування працівниками поліції позивача, який залишивши автомобіль тікав від них, підтверджуються дослідженими судом відеозаписами та не заперечуються сторонами.

Відповідно до п. 8.9 Правил дорожнього руху вимога про зупинку транспортного засобу подається працівником міліції: а) жезлом або рукою, що вказує на цей транспортний засіб; б) за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) за допомогою гучномовного пристрою; г) за допомогою спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у місці, на яке йому буде вказано, з дотриманням правил зупинки.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів видно, що зупинка автомобіля ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , здійснювалася на вимогу працівників патрульної служби, поданої за допомогою увімкненого проблискового маячка та спеціального звукового сигналу. Поза розумним сумнівом можна стверджувати, що позивач не мав наміру зупинятися саме в тому місці, якби не виконував вимогу працівників правоохоронного органу.

Диспозиція ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, серед іншого, за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Згідно з пунктом 15.9 (и) Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як видно з відеозапису, який починається з 22 год. 27 хв. 03 сек., тривалістю 51 сек., на ділянці, де було подано вимогу про зупинку, у любому місці зупинка могла потенційно обмежувати в`їзд або виїзд автомобілів із гаражів, які розташовувалися по обидва боки. Продовжуючи ж рух з метою пошуку місця для зупинки, яке б узгоджувалося із Правилами дорожнього руху, водій автомобіля ВМW 535 не виконав би вимогу працівників правоохоронного органу про негайну зупинку.

При цьому на відеозаписі чітко видно, що зупинку здійснено не у безпосередньому місці виїзду і жодні перешкоди для руху транспортних засобів створені не були. Автомобіль працівників патрульної поліції, переслідуючи позивача який втікав, навіть не застосовував маневрування для об`їзду автомобіля в якому позивач до цього перебував, оскільки жодної необхідності у цьому не було.

Вказане дозволяє стверджувати, що у даному випадку відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а також у діях водія автомобіля відсутній умисел на його вчинення.

Окрім того, із запису відеореєстратора неможливо чітко встановити, що позивач виходив з автомобіля після зупинки саме з водійського місця, а не із заднього, як про це він стверджував під час спілкування з працівниками ДПП на місці події, ще до перегляду ним відеозапису, та про що вказує у своєму позові.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, шо грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача, що при розгляді справи та винесенні постанови про адміністративне правопорушення не дотримано норми ст. ст. 278-280 КУпАП щодо отримання пояснення правопорушника, розгляду клопотань, зокрема про дослідження відеозапису, яким би доводився факт перебування позивача за кермом транспортного засобу та забезпечення права на захист. негайного оголошення постанови та вручення її копії.

Відеозаписом подій (відеозапис, починаючи з 23:26:07) підтверджується, що поліцейським була дотримана, передбачена законодавством процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Позивача було повідомлено про суть вчиненого ним правопорушення. До початку винесення оскаржуваної постанови поліцейський ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи, та жодним чином не перешкоджав у реалізації вказаних прав, про що позивач у п. 8 оскаржуваної постанови поставив власний підпис. Позивач підтвердив, що йому зрозумілі всі його права та жодних клопотань щодо правової допомоги не заявляв.

Крім того, положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини у повному обсязі не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Позивач вказує, що під час його затримання було нанесено шкоду здоров`ю, що підтверджується фотодоказами, а також довідкою закладу охорони здоров`я № 528 від 17.01.2025. Водночас жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку отримання позивачем тілесних ушкоджень з діями працівників поліції не надає. Також не надано доказів звернення позивача з повідомленням про вчинення стосовно нього працівниками поліції насильницьких дій до органів, уповноважених виявляти та розслідувати злочини, що вчинені працівниками поліції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом п. 8 указаної статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд приймає до уваги, що виникненню спору сприяли неправильні дії позивача. Зокрема, підставою для зупинки працівниками поліції транспортного засобу ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , стало порушення водієм автомобіля правила щодо подачі сигналу повороту. При цьому водій почав збільшувати швидкість та продовжував рух, а після зупинки автомобіля, позивач, який у ньому знаходився, почав тікати з місця події.

З наданого разом із відзивом на позов відеозапису спілкування позивача з працівниками поліції під час зупинки транспортного засобу, яким він керував без водійського посвідчення 16.07.2024, вбачається, що позивач поводив себе спокійно, не виявляв жодних ознак страху перед правоохоронцями, що спростовує його твердження, що втеча від працівників поліції була спровокована дитячою травмою, пов`язаною із протиправними діями поліцейських. Унаслідок таких дій позивача, працівники поліції були позбавлені можливості безпосередньо на місці зупинки з`ясувати усі необхідні відомості для правильного вирішення справи, зокрема достовірно встановити, хто перебував за кермом автомобіля.

Отже сплачений та заявлений до стягнення з відповідача судовий збір у розмірі 605,50 грн суд повністю покладає на сторону позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297 від 16 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції: 03048, Україна, місто Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, .

Суддя О.Д.Косенко