Справа № 520/15167/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 р. Справа № 520/15167/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бута Вадима Анатолійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024, по справі № 520/15167/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області від 07.12.2023 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.11.2023;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи в пільговому обчисленні з 06.08.2001 - 28.08.2001, 29.07.2002 - 17.03.2003, 20.03.2003 - 16.09.2004, 11.10.2004 - 02.01.2005, 12.01.2005 - 20.03.2005, 18.04.2005 - 18.02.2010, 15.03.2010 - 24.02.2018, 26.02.2018 - 30.09.2020, 07.10.2020 - 30.04.2021, 07.05.2021 - 12.08.2021, 16.08.2021 - 30.11.2023, і період навчання в Донецькому національному технічному університеті з 01.09.1997 - 05.08.2001, починаючи з 30.11.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області від 07.12.2023 року № /ПС 35 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.11.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно, з урахуванням висновків суд, розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати в повному обсязі до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи в пільговому обчисленні з 06.08.2001 - 28.08.2001, 29.07.2002 - 17.03.2003, 20.03.2003 - 16.09.2004, 11.10.2004 - 02.01.2005, 12.01.2005 - 20.03.2005, 18.04.2005 - 18.02.2010, 15.03.2010 - 24.02.2018, 26.02.2018 - 30.09.2020, 07.10.2020 - 30.04.2021, 07.05.2021 - 12.08.2021, 16.08.2021 - 30.11.2023.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати у наведеній та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Статтею 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівника, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Позивач зазначив, що в період навчання з 01.09.1997 року по 23.01.2003 року навчався та проходив виробничі практики гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті. Періоди навчання з 01 вересня 1997 по 23 січня 2003 повинні бути зараховані до його пільгового стажу. При цьому, на думку позивача, не є перешкодою для зарахування навчання до стажу роботи той факт, що Донецький національний технічний університет перебуває у тимчасовій окупації, оскільки стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

На підставі ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 30.11.2023 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч. 3. ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (за принципом екстериторіальності) № 21 від 22.12.2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням періодів роботи в пільговому обчисленні з 06.08.2001 - 28.08.2001, 29.07.2002 - 17.03.2003, 20.03.2003 - 16.09.2004, 11.10.2004 - 02.01.2005, 12.01.2005 - 20.03.2005, 18.04.2005 - 18.02.2010, 15.03.2010 - 24.02.2018, 26.02.2018 - 30.09.2020, 07.10.2020 - 30.04.2021, 07.05.2021 - 12.08.2021, 16.08.2021 - 30.11.2023.

У той же час, відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зарахування до стажу періоду навчання в Донецькому національному технічному університеті з 01.09.1997 - 05.08.2001, оскільки трудова книжки позивача не містить відповідних запис, та відсутні додаткові документи, що підтверджують періоди навчання.

В силу ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною 3 ст. 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до абз. 6 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-ІV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Так, спірним питання у даному випадку є наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду навчання в Донецькому національному технічному університеті з 01.09.1997 - 05.08.2001.

Звертаючись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивач на підтвердження навчання в Донецькому національному технічному університеті у зазначений період надав копію диплома серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким національним технічним університетом, 23.01.2003.

Порядок дій територіальних органів Пенсійного фонду України при розгляді та вирішенні заяв фізичних осіб - громадян з приводу призначення, перерахунку пенсії конкретизований нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1), у силу яких рішення за матеріалами звернення має бути прийнято протягом 10 днів з дня надходження документів у формі протоколу.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Дослідивши зміст трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає, що остання не містить запису щодо навчання позивача в Донецькому національному технічному університеті у період з 01.09.1997 - 05.08.2001.

Стосовно наданої копії диплому слід зазначити, що остання містить лише дату його видачі, та не надає відомості щодо початку навчання позивача.

Разом з тим, згідно з листом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» № 01-10/751 від 29.11.2023 у зв`язку із тимчасовою окупацією міста Донецьк, захопленням невідомими особами будівель та споруд університету, розташованих в місті Донецьк, у адміністрації університету на теперішній час відсутній доступ до будь-якої документації університету, створеної до 03.10.2014, у тому числі архівних документів осіб, які навчалися в університеті.

Інших документів на підтвердження періоду навчання у в Донецькому національному технічному університеті позивачем не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти визначені Законом України «Про вищу освіту» від 1.07.2014 року № 1556-VII.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1556-VII 1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на зарахування до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів навчання на денній формі здобуття освіти у закладах вищої освіти, аспірантурі, інтернатурі, резидентурі, за умови сплати страхових внесків.

Отже, період навчання на денній формі здобуття освіти у закладах вищої освіти, у тому числі університеті, може бути зарахований до страхового стажу.

У свою чергу, позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для зарахування спірного періоду до пільгового стажу посилається на положення ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту", відповідно до якої час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівника, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Втім, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" № 103/98-ВР від 10.02.1998 визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках.

Натомість, питання здобуття вищої освіти, зокрема, під час навчання в університеті, зазначений закон не регулює.

Враховуючи, що відповідно до копії диплому серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким національним технічним університетом, 23.01.2003, ОСОБА_1 здобув вищу освіту, підстави для зарахування періоду навчання до пільгового стажу згідно зі ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" відсутні.

У той же час, щодо можливості зарахування до стажу роботи позивача періоду навчання, як це передбачено ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», колегія суддів зазначає, що пенсійний орган приймає відповідне рішення за наслідками розгляду поданих документів.

Разом з тим, позивачем до заяви про призначення пенсії надано лише копію диплома серії НОМЕР_1 , із якого не видається можливим встановити період навчання позивача у Донецькому національному технічному університеті.

Інших уточнюючих документів надано не було, до суду у тому числі.

При цьому, згідно з відповіддю Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» № 01-10/751 від 29.11.2023 на адвокатський запит представника позивача заклад освіти на має доступу до архівної документації університету, з огляду на що не має можливості надати інформацію стосовно проходження навчання ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, враховуючи відсутність документального підтвердження відомостей щодо проходження позивачем навчання в Донецькому національному технічному університеті з 01.09.1997 - 05.08.2001, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зарахування вказаного періоду до стажу роботи позивача, зокрема, пільгового стажу.

Стосовно доводів апелянта про те, що проходження навчання у закладі освіти на території, що на теперішній час є тимчасово окупованою, не може бути перешкодою дотримання прав і свобод особи, передбачених Конституцією України, оскільки враховуючи поняття «намібійські винятки» документи, видані окупаційною владою повинні визнаватись, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

В статті 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зазначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципах («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 04.03.2020 по справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 по справі № 242/1568/17, від 25.02.2021 по справі № 522/6812/17, від 14.11.2019 по справі № 227/4503/16-а у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується із правовими висновками про те, що неврахування документів, виданих на тимчасово окупованій території, є порушенням конституційних прав на отримання належного пенсійного забезпечення.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку підставою для відмови у зарахуванні до стажу роботи періоду навчання позивача у Донецькому національному технічному університеті є не висновки щодо неможливості врахування документів, що видані органами влади, закладами, установами на тимчасового окупованій території, а відсутність необхідних підтверджуючих документів, окрім копії диплома, яка містить виключно дату його видання, та не надає можливості встановити період проходження позивачем навчання у вказаному закладі вищої освіти.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь особи, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, висновок суду щодо зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Таким чином, щодо позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію позивачу, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки при цьому необхідно врахувати стаж, зарахувати який зобов`язано відповідача за наслідками розгляду даного спору.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бута Вадима Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 по справі № 520/15167/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло