Справа № 520/1671/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р. № 520/1671/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2025 № 22 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 06.04.1990 по 30.08.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , провести перерахунок пенсії та виплатити її ОСОБА_1 з 03.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області вчинені протиправні дії, що виразилися в незарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 06.04.1990 по 30.08.1997 згідно трудової книжки. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 27.01.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, 10.02.2025 через систему "Електронний суд" надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював опрацювання пенсійної справи позивача та не приймав жодних рішень тобто є неналежним відповідачем. Зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській вважає, що рішення від 08.01.2025 №22 Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області є таким, що прийняте з додержанням норм чинного законодавства.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, 12.02.2025 на електронну пошту Харківського окружного адміністративного суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що було прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004», у зв`язку з відсутністю права на даний вид перерахунку відповідно поданих документів. Отже підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач 03.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу роботи в колгоспі "Хлібороб" з 06.04.1990 по 30.08.1997.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було розглянуто заяву позивача (за принципом екстериторіальності) та надано відповідь листом від 08.01.2025 №563/03-16, у якій повідомлено, що згідно поданих документів до заяви №9 від 03.01.2025 не взято до стажу період роботи з 06.04.1990 по 30.08.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки наявні виправлення в даті працевлаштування та в наказі про звільнення. Довідка №79 від 03.01.2025 не підтверджує даний період роботи. Позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії "Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004", у зв`язку з відсутністю права на даний вид перерахунку відповідно до поданих документів.

Позивач, не погодившись із діями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 06.04.1990 по 30.08.1997 згідно трудової книжки, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, у даній справі підлягає з`ясуванню питання щодо правомірності чи протиправності дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови позивачу в зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 06.04.1990 по 30.08.1997 згідно трудової книжки, та, відповідно, щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача відповідних періодів та здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням зазначеного періоду.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що позивачу у 2022 році призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, при призначенні пенсії позивача та розрахунку наявного в нього страхового стажу, до такого стажу не зараховано період роботи позивача з 06.04.1990 по 30.08.1997.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою щодо перерахунку його пенсії, у зв`язку з не зарахуванням при призначенні йому пенсії періоду роботи. Позивач просив зарахувати до його страхового стажу період трудової діяльності з 06.04.1990 по 30.08.1997.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було розглянуто заяву позивача та надано відповідь листом від 08.01.2025 №563/03-16, згідно якої позивачу фактично відмовлено в зарахуванні спірного періоду до його страхового стажу.

Зі змісту зазначеного листа судом встановлено, що період роботи позивача з 06.04.1990 по 30.08.1997 не зараховано, оскільки наявні виправлення в даті працевлаштування та в наказі про звільнення.

Суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі по тексту - Основні Положення).

Відповідно до п.п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).

Згідно з п.6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до п.8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отож, виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 по справі № 120/2366/21-а.

Так, щодо спірного періоду з 06.04.1990 по 30.08.1997, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що зазначений період не було зараховано до страхового стажу позивача, оскільки наявні виправлення в даті працевлаштування та в наказі про звільнення.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20.12.1982 судом установлено, що остання містить суттєві виправлення у даті працевлаштування та у документі, на підставі якого внесено запис.

Так, із трудової книжки вбачається, що з 06.04.1990 позивач прийнятий в члени колгоспу "Хлібороб" (протокол №2 від 15.04.1990).

Водночас, дата працевлаштування містить суттєве виправлення, а саме, із запису №9 трудової книжки вбачається, що місяць, у якому позивач був прийнятий у члени колгоспу "Хлібороб" був виправлений із цифри "2" на цифру "4".

Аналогічно протокол № 2 від 15.04.1990 (документ, на підставі якого внесено запис до трудової книжки) містить суттєве виправлення його місяця, а саме, цифра "2" була виправлена на цифру 4".

Вказані виправлення не були засвідчені належним чином.

Також, судом встановлено, що 30.08.1997 позивач звільнений з членів колгоспу за власним бажанням (протокол №6 від 31.10.1997) (а.с.18).

З цього приводу суд зазначає, що трудова книжка містить певні розбіжності, оскільки датою звільнення позивача, згідно трудової книжки, є 30.08.1997, водночас документ, на підставі якого було внесено запис до трудової книжки датований 31.10.1997, тобто після спливу двох місяців після звільнення позивача.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі за текстом - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.

Так, судом встановлено, що позивачем було долучено до матеріалів справи довідку від 03.01.2025 №79, з якої вбачається, що комунальна установа по утриманню трудового архіву та майна Вовчанської міської ради Харківської області на ваш запит видати підтверджуючі довідки про стаж роботи та заробітну плату у колгоспі "Хлібороб" повідомляє, що документи цього колгоспу до архіву на збереження не надходили (а.с.24).

Отже, вказана довідка не підтверджує стаж роботи у колгоспі "Хлібороб" з відповідним часовим проміжком.

Також, судом встановлено, що у розділі "Трудова участь у громадському господарстві" міститься інформація про виконання річних мінімумів трудової участі (а.с.21).

Так, згідно даних трудової книжки, суд установив таке:

- у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 191; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 280 (норматив виконано);

- у 1991 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 283; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 280, (норматив не виконано);

- у 1992 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 307; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 270, (норматив не виконано);

- у 1993 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 285; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 270, (норматив не виконано);

- у 1994 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 273; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 270, (норматив не виконано);

- у 1995 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 266; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 260, (норматив не виконано);

- у 1996 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 291; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 260, (норматив не виконано);

- у 1997 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві становив 171; виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем становило 260, (норматив виконано).

Записи внесені за 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997 роки, із зазначенням документу, на підставі якого внесено запис та засвідчено печаткою колгоспу.

Суд зазначає, що такі записи підтверджують виконання позивачем встановлених в колгоспі річних мінімумів трудової участі за період 1990 та 1997 років, оскільки саме в ці періоди позивачем були виконані встановлені нормативи.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 27 Порядку №637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач діяв всупереч законодавству у сфері пенсійного забезпечення, не зарахувавши до загального страхового стажу періоди трудової діяльності в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 20.12.1982 за 1990 та 1997 роки.

Щодо періоду з 01.01.1991 по 31.12.1996 відповідач діяв правомірно, оскільки нормативи, які були встановлені у вказаний період, позивачем не виконані, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, трудовою книжкою позивача.

Водночас, судом у межах даної справи було встановлено, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.12.1982 за 1990 та 1997 роки, наслідком чого стало прийняття рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2025 № 22.

Також, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу періоди роботи до страхового стажу за 1990 та 1997 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.12.1982, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зазначив, що не є належним відповідачем в межах даної справи, оскільки останній не здійснював опрацювання пенсійної справи позивача та не приймав жодних рішень.

З цього приводу суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області, до якого звернута вимога про зарахування періоду роботи до страхового стажу позивача та про перерахунок пенсії, не приймало управлінських рішень відносно позивача, на відміну від ГУ ПФУ в Вінницькій області, тому в задоволенні вимог саме до ГУ ПФУ в Харківській області суд відмовляє.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2025 №22 (як органу, що за принципом екстериторіальності визначений для розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії позивачу та зарахувати до страхового стажу періоди роботи за 1990 та 1997 роки відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 03.01.2025, з урахуванням висновків суду.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ), , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, Вінницька обл., Вінницький р-н, 21005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2025 №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.01.2025, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи за 1990 та 1997 роки, з урахуванням висновків суду та раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН