Справа № 320/36036/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 лютого 2025 року

м. Київ

справа №320/36036/23

адміністративне провадження № К/990/1226/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Желєзного І.В.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося з позовом до Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не встановлення для ПрAT "АК "Київводоканал" економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання у розмірі 19,6109 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) і 8,3379 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) та централізоване водовідведення у розмірі 16,514 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) і 6,0654 грн (без ПДВ) (для споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення), які розраховані у відповідності до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого постановою НКРЕКП від 10 березня 2016 року № 302, та які подані ПрAT "АК "Київводоканал" до НКРЕКП для їх встановлення на 2023 рік;

- стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за рахунок її бюджетних асигнувань завдані ПрАТ "АК "Київводоканал" за період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, у зв`язку з невстановленням НКРЕКП на 2023 рік економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, збитки у розмірі 770267641,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не встановлення для Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання у розмірі 19,6109 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) і 8,3379 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) та централізоване водовідведення у розмірі 16,514 грн. (без ПДВ) (для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення) і 6,0654 грн (без ПДВ) (для споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення), які розраховані у відповідності до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 березня 2016 року № 302, та які подані Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для їх встановлення на 2023 рік;

- стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за рахунок її бюджетних асигнувань завдані Приватному акціонерному товариству "Акціонерна компанія "Київводоканал" за період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, у зв`язку з невстановленням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на 2023 рік економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, збитки у розмірі 301097260,00 грн. (триста один мільйон дев`яносто сім тисяч двісті шістдесят грн. 00 коп.);

- стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 29524 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.

09 січня 2025 року надійшла до Верховного Суду касаційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", в якій скаржник просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року в частині відмови в стягненні з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" збитків у розмірі 469 170 381,00 грн, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 320/36036/23 повністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2025 року визначено колегію суддів у складі: Стародуба О.П. (головуючого судді), суддів: Єзерова А.А., Кравчука В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2025 року задоволено заяви суддів Стародуба О.П., Єзерова А.А., Кравчука В.М. про самовідвід. Відведено суддів Стародуба О.П., Єзерова А.А., Кравчука В.М. від розгляду справи № 320/36036/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Передано матеріали до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2025 року визначено колегію суддів у складі: Загороднюк А.Г., (головуючого судді), суддів: Білак М.В., Желєзний І.В.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

03 лютого 2025 року від скаржника на виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху, надійшла уточнена касаційна скарга.

Предметом спору у цій справі є правомірність неприйняття рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання для ПрAT "АК "Київводоканал" на 2023 рік.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі уточненої касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 910/4131/22, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 щодо застосування статті 1173 ЦК України.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на справи № 910/4131/22, № 910/14341/18, № 922/3928/20, оскільки ці справи розглядалися в порядку господарського судочинства, стаття 1173 ЦК України не застосовувалось судом апеляційної інстанції та, відповідно, висновки щодо цієї норми права не були сформовані.

З огляду на викладене, Суд вважає належним обґрунтуванням касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з цим, оскаржуючи судову рішення суду апеляційної інстанції, заявник касаційної скарги посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що в цій справі має бути висловлений правовий висновок в контексті положень пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», частини другу та третю статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» у взаємозв`язку з положеннями пункту 1.3, 1.9, 1.10, 2.1 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 березня 2016 року № 302 (далі - Порядок № 302)та пункту 1.3 Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24 березня 2016 року № 364 (далі - Постанова № 364).

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Однак, як вбачається із оскаржуваних судових рішень, судом апеляційної інстанції частини друга та третя статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та абзац 6 пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» не застосовувались, а тому, в цій частині касаційна скарга викладена без взаємозв`язку з оскаржуваними судовими рішеннями.

Крім того, скаржником у касаційній скарзі не обґрунтовано належним чином у чому полягає помилка суду при застосуванні пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», пункту 1.3, 1.9, 1.10, 2.1 Порядку № 302 та пункту 1.3 Постанови № 364.

Доводи скаржника зводяться до наведення цитат із судових рішень та норм законодавства, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Далі за змістом касаційної скарги убачається, що відповідач, як на підставу на якій подається уточнена касаційна скарга, посилається також і на положення пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки оскаржуване судове рішення прийнято на підставі звіту про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності ліцензіата за І півріччя 2023 року за формою звітності № 8-НКРЕКП водопостачання/водовідведення (квартальна), затвердженою постановою НКРЕКП від 31 травня 2017 року № 717, який не відображає повноти розміру всіх завданих Товариству збитків в контексті положень ст. ст. 22 та 1166 ЦК України.

Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено в сукупності надані разом з позовною заявою розрахунки економічно обґрунтованих тарифів та документи, на підставі яких було обраховано економічно обґрунтовані тарифи.

Щодо посилань скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд зауважує, що пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України. Разом з тим, скаржником не конкретизовано відповідні пункт та частину статті 353 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на обставини справи, що свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.

Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга підлягає поверненню.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А.Г. Загороднюк
М.В. Білак І.В. Желєзний