Справа № 620/417/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Чернігів Справа № 620/417/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

09.01.2025 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), подана нею 06.01.2025, у якій вона просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) від 09.10.2024 №13 про відмову їй в переведенні на пенсію за віком як державного службовця з урахуванням норм статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-ХІІ);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області) зарахувати до стажу державної служби період її військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 - 20 років 01 місяць 04 дні, що у сукупності із неоспорюваним періодом її державної служби з 15.05.2007 по 30.09.2024 - 17 років 04 місяці 15 днів, станом на 01.10.2024 складає 37 років 05 місяців 19 днів стажу державної служби;

зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перевести її з 01.10.2024 на пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону №3723-ХІІ.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 , посилається на те, що ГУ ПФУ в Донецькій області незаконно відмовило їй у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, оскільки на момент звернення із заявою про переведення її на цю пенсію, вона досягла 60 років, має стаж роботи на посадах державної служби більше ніж 37 років, проте територіальним органом Пенсійного фонду України протиправно не зараховано до її стажу державної служби період проходження нею військової служби.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 14.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ в Донецькій області посилається на те, що у нього було відсутні правові підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII, з урахуванням положень пунктів 10 і 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VII), оскільки за результатами розгляду наданих документів та індивідуальних відомостей щодо застрахованої особи було встановлено, що на час звернення страховий стаж позивачки склав 37 років 07 місяців 03 дні, стаж роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби станом на 01.05.2016 становить 09 років 00 місяців 01 день. При цьому у період з 14.04.1986 по 18.05.2006 позивачка не займала посад віднесених до категорії посад державних службовців, у зв`язку із чим цей період не може бути зарахований позивачці до стажу державної служби.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 19.05.2006 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області (пенсійна справа № ФЧ54788) та отримує пенсію за вислугу років відповідно до від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ), що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 05.07.2006.

З 14.04.1986 по 18.05.2006 ОСОБА_1 проходила військову службу, що підтверджується довідкою від 24.09.2024 № 6/4266, виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , копією трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 та копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

Із 15.05.2007 по 31.12.2011 позивачка працювала на посадах державної служби в Державній екологічній інспекції в Чернігівській області; з 01.01.2012 по 30.09.2024 працювала на посадах державної служби в Державній екологічній інспекції у Чернігівській області, що підтверджується копією трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 та не є спірним.

01.10.2024 після досягнення 60-річного віку та звільнення з посади державної служби ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про переведення її на пенсію за віком на умовах Закону № 3723-ХІІ, додавши до заяви, зокрема, копією трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 , копією військового квитка серії НОМЕР_3 , довідки від 01.10.2024 № 12/2857 та № 12/2856, видані Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, відповідно.

Звернення позивачки із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом ГУ ПФУ в Донецькій області, за результатами чого останнім було прийнято рішення від 09.10.2024 № 13 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), оскільки розмір пенсії зменшиться, а також в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VII, оскільки відсутній необхідний стаж роботи на посадах державної служби на 01.05.2016, у зв`язку із зарахуванням позивачці до стажу н посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, на день набрання чинності Законом № 889-VII 09 років 00 місяців та 01 день та незарахуванням позивачці до стажу державної служби періоду її військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006.

ОСОБА_1 вважаючи, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно відмовило їй у переведенні на пенсію держслужбовця, вона звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав на законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституція України це Основний Закон України, що закріплює головні засади організації держави та суспільства, утверджує конституційні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, конституційний (державний і суспільний) лад.

Статтею 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У свою чергу, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або невчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб..

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист - є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, з набранням чинності вказаного Закону втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII).

Відповідно до пункту 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що , за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17.

Так, для вирішення питання щодо правомірності (неправомірності) відмови територіального органу Пенсійного фонду України у переведенні позивачки на пенсію державного службовця необхідно з`ясувати, чи відноситься період проходження нею військової служби до стажу на відповідних посадах державної служби.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Аналогічну норму містить пункт 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, згідно з яким стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Так, на виконання постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 229, якою затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (який був чинний до 01.05.2016; далі Порядок № 283), яким визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

До того ж, відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону № 3723-XII з урахуванням положень Закону № 889-VIII.

За таких обставин, позивачка має право на зарахування періоду проходження нею військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 (20 років 01 місяця 04 днів) до стажу державної служби.

З урахуванням наведеного, та враховуючи те, що станом на 01.05.2016 позивачка працювала на посадах державної служби в Державній екологічній інспекції у Чернігівській області та станом на цю дату мала понад 20 років стажу державної служби, то відповідно позивачка має право на призначення їй пенсії державного службовця за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ.

Зважаючи на встановлені судом обставини, стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016 становить більше 29 років (09 років 00 місяців 01 день це безспірний стаж державної служби станом на 01.05.2016 + 20 років 01 місяць 04 днів це період проходження позивачкою військової служби), загальний стаж роботи 34 роки 07 місяців 03 дні, на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 01.10.2024 досягла 60 років, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 09.10.2024 № 13, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідного Закону № 3723-ХІІ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини вказав, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява №38722/02).

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд звертає увагу, що в національному законодавстві відсутні правові норми, які б врегульовували питання призначення/переведення з одного виду пенсії на інший в рамках різних законів.

Враховуючи, що Закон № 3723-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 2262-ХІІ суд зауважує, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до положень Закону № 2262-ХІІ, і в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, має місце саме призначення пенсії, а не переведення.

За змістом частин другої та четвертої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 та від 16.12.2020 № 25-1) передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З матеріалів справи видно, що заява позивачки про призначення / перерахунок пенсії від 01.10.2024 була розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Донецькій області і оспорюване рішення від 09.10.2024 про відмову в призначенні їй пенсії за віком держслужбовця було прийнято саме вказаним пенсійним органом.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до стажу державної служби позивачки період її військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 - 20 років 01 місяць 04 дні та прийняття рішення про призначення позивачці пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Таким чином, зважаючи на надану положеннями частини другої статті 9 КАС України судам адміністративної юрисдикції можливість вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки на соціальний захист, а також, зважаючи на те, що вимога позивачки про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ прямо залежить від зарахування стажу державної служби, приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити призначення їй пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, зарахувавши період її військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 - 20 років 01 місяць 04 дні до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про те, що оскільки права позивачки були порушені за результатами прийнятого ГУ ПФУ в Донецькій області рішення, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позов підлягає задоволенню шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій від 09.10.2024 №13 про відмову в призначенні їй пенсії за віком як державного службовця з урахуванням норм статті 37 Закону № 3723-ХІІ; зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби період її військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 - 20 років 01 місяць 04 дні, що у сукупності із неоспорюваним періодом її державної служби станом на 01.05.2016 становить понад 29 років стажу державної служби; зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачці з 01.10.2024 пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону №3723-ХІІ. У задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовити.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх частково задоволення у визначений судом спосіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 29.12.2024 № 8175-9501-2825-4044 позивачкою під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

За наслідками розгляду справи судом задоволено всі заявлені позовні вимоги, хоча і частково, що носить кількісний показник.

Таким чином, суд вважає, що правильним буде визначення розміру компенсації позивачу судових витрат зі сплати судового збору виходячи з кількості, а не розміру задоволених / не задоволених позовних вимог, а саме, повернення позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.10.2024 №13 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком як державного службовця з урахуванням норм статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період проходження нею військової служби з 14.04.1986 по 18.05.2006 - 20 років 01 місяць 04 дні, що у сукупності із неоспорюваним періодом її державної служби станом на 01.05.2016 становить понад 29 років стажу державної служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 01.10.2024 на пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу».

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1211, 20 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 29.12.2024 № 8175-9501-2825-4044.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13486010; місцезнаходження юридичної особи: Площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21390940).

Суддя Марія ДУБІНА