Справа № 320/56006/24
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року №320/56006/24

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, )
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській област, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16.08.2024 №49 щодо відмови призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.44.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 02.01.2024;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.05.1989 по 31.07.1989, з 12.07.1997 по 01.04.2001, з 26.07.2005 по 17.08.2016 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 02.01.2024.

В обґрунтування позовних вимои позивач зазначив, що він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградькій області йому було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідної кількості страхового стажу, оскільки не були зараховані періоди періоди роботи з 29.05.1989 по 31.07.1989, з 12.07.1997 по 01.04.2001, з 26.07.2005 по 17.08.2016, оскільки записи засвідчені печаткою без коду ЄДРПОУ; а періоди роботи з 12.07.1997 по 01.03.2001 згідно довідки від 19.12.2023 № 11-к, оскільки даний період роботи не внесено до трудової книжки та довідка засвідчена печаткою без коду ЄДРПОУ. Періоди роботи з 26.07.2005 по 17.08.2016 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків. Представник позивача вважає таке рішення протиправним, оскільки у трудовій книжці наявні усі записи про періоди навчання та роботи, а у довідці є інформація про періоди роботи позивача. Вказує, що недоліки у заповнення трудової книжки, та інших документів, зокрема, в частині помилкового зазначення по батькові позивача, не можуть впливати на право позивача на соціальний захист.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, наголошуючи, що позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами до Кіровоградського окружного адміністративного суду, яким винесено рішення 15.07.2024, та виконано відповідачем, в той же час, відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії та не зараховано до стажу період з 26.07.2005 по 17.08.2016, оскільки позивач працював з вересня 2008 року по січень 2009 року на ТОВ «САВВА» і за нього здійснювалась сплата страхових внесків, що підтверджується Витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5). Проте, відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_2 в даний період позивач працював в місцевому благодійному фонді «Соціум ех Міленіум Секундум» з записами в трудовій книжці. В зв`язку з розбіжностями, вважаємо за необхідне витребувати в місцевому благодійному фонді «Соціум ех Міленіум Секундум» докази (накази, розпорядження) того чи працював позивач на даному підприємстві та копії поданих звітів до орагнів Пенсійного фонду України. Головне управління повідомляє, що зареєстровано в Єдиній судовій інформаційній телекомунікаційної системі та має електронний кабінет.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У позовній заяві позивачем вказано, що останній, враховуючи відпрацьований час, набув право на призначення пенсії за віком.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 02.01.2024 року про призначення пенсії та зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1981 та періоди роботи з 30.07.1992 по 12.12.1994, з 03.01.1995 по 11.07.1997 та з 28.02.2002 по 26.07.2005.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі № 340/1915/24, яке набрало законної сили 15.08.2024, до страхового стажу було зараховано період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1981 та періоди роботи з 30.07.1992 по 12.12.1994, з 03.01.1995 по 11.07.1997 та з 28.02.2002 по 26.02.2005.

Проте рішення від 16.08.2024 №49 відмовлено в зарахуванні наступних періодів роботи позивача:

- з 29.05.1989 по 31.07.1989 згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 №162, а саме: відсутня підстава внесення записів (номера та дати наказів, розпоряджень керівника підприємства, тошо);

- з 12.07.1997 по 01.04.2001 згідно довідки від 19.12.2023 Nє 11-к, оскільки вищезазначений період роботи не внесено до трудової книжки, довідка засвідченна печаткою без коду ЄДРПОУ, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру відсутні відомості по даному підприємству. Крім того, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі №340/1915/24 не зобов?язано зараховувати до загального страхового стажу період роботи з 12.07.1997 по 01.04.2001;

- з 26.07.2005 по 17.08.2016 в місцевому благодійному фонді «Соціум ех Міленіум Секундум» згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки відсутні відомості про нарахування та сплату страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру по даному підприємству. Страховий стаж враховано пропорційно даним, наявним в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру.

Не погодившись із діями Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо непризначені позивачу пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що ''пенсія за віком'' - це свого роду ''державний депозит'' (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Стосовно не зарахування періоду роботи з 29.05.1989 по 31.07.1989 суд зазначає наступне.

Відповідачем зазначено, що згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 №162, а саме: відсутня підстава внесення записів (номера та дати наказів, розпоряджень керівника підприємства, тощо), суд не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Варто зазначити, що позивач працював бухгалтером в «Пара. Кив. Ім. Фрунзе» в період з 29.05.1989 по 31.07.1989 року, про що трудовій книжці було зроблено відповідні записи із зазначенням усіх необхідних реквізитів.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Тому, такий період підлягає зарахуванню до трудового стажу

Стосовно не зарахування періоду роботи з 26.07.2005 по 17.08.2016, суд зазначає таке.

Відповідачем в спірному рішенні зазначено, що позивач працював в місцевому благодійному фонді «Соціум ех Міленіум Секундум» згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_2 ), проте відсутні відомості про нарахування та сплату страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру по даному підприємству. Страховий стаж враховано пропорційно даним, наявним в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру, проте, суд не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно статті 24 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі по тексту Закон України № 1058-ІV) страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальній страховий внесок.

Проте, як визначено статтею 24 частиною 4 Закону України № 1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалось відповідно до статей 56-63 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 56 частини 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, незалежно від того, коли призначатиметься пенсія, робота до 01 січня 2004 року, як постійна, так і тимчасова, як з повним, так і з неповним робочим днем, незалежно від суми сплачених внесків зараховується до страхового стажу в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

За приписами статті 113 Закону України № 1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до статті 6 частини 2 пункту 1 пункту 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон України № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону України № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону України № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем, обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а.

Відповідно до статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутність страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Також до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 87 Закону України № 1788 ХІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 частини 2 Закону України № 1058-ІV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Тому, період роботи позивача за період з 26.07.2005 по 17.08.2016 підлягає зарахуванню до страхового стажу роботу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 12 липня 1997 року по 01 квітня 2001 року, суд зазначає наступне.

Зазначений період роботи позивача, як стверджує його представник, доводиться довідкою від 19.12.2023 № 11-к, оскільки даний період роботи не внесено до трудової книжки. Водночас відповідач заперечує проте зарахування вказаного періоду до страхового стажу, оскільки довідка засвідчена печаткою без коду ЄДРПОУ, а в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру відсутня інформація про сплачені страхові внески. У спірному рішення вказано, що довідка потребує перевірки обґрунтованості її видачі та достовірності поданих в ній відомостей.

Вказаний період роботи з 12 липня 1997 року по 01 квітня 2001 року не відображено у трудовій книжці позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок - №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з 1997 по 2001 роки, відсутні відомості про сплату страхових внесків, а також відповідних записів у трудовій книжці, а тому відсутні підстави для зарахування такого періоду роботи до страхового стажу позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи, суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування періодів роботи до трудового стажу та повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком зі зменшенням віку, має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з наступного дня звернення за призначенням пенсії, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За частинами 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16.08.2024 №49 щодо відмови призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.44.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 02.01.2024;

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.05.1989 по 31.07.1989, з 26.07.2005 по 17.08.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2024 року про призначення пенсії та зарахувати до загального страхового стажу з 29.05.1989 по 31.07.1989, з 26.07.2005 по 17.08.2016.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.