Справа № 420/36785/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.11.2024 року №41 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024 через відсутність документів про місце реєстрації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період підприємницької діяльності згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви від 21.03.2024 року №1776, з компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він після досягнення пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж, звернувся до пенсійного органу із заявою від 21.03.2024 року про призначення йому пенсії за віком. За результатом вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.03.2024 року за №41 через відсутність документа, який засвідчує особу. Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку в Одеському окружному адміністративному суді.

За результатом повторного розгляду заяви позивача від 21.03.2024 року на виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №41 від 29.07.2024 року на заміну рішення про відмову у призначення пенсії №41 від 28.03.2024 року з-за підстав того, що до заяви не долучено відомості про місце проживання особи.

На виконання вимог вищевказаного рішення від 29.07.2024 року, позивач знову звернувся до пенсійного органу із необхідними документами, водночас вже Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення №П/С 41 від 19.09.2024 року про відмову у призначення пенсії.

Вважаючи вищевказане рішення від 19.09.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із позовом до адміністративного суду для захисту власних прав та інтересів.

Ухвалою суду 04.12.2024 року справу №420/36785/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

18.12.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі (а.с. 98-108), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що після доопрацювання пенсійної справи в порядку контролю Головне управління 22.11.2024 року винесло нове рішення №41 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024, у зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію. Пенсійний орган у відзиві звернув увагу на те, що у разі винесення наступного рішення за повторним зверненням до органів Пенсійного фонду, попереднє рішення автоматично скасовується. А отже, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 19.09.2024 про відмову у призначенні йому пенсії за віком.

23.12.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив (а.с. 113-124), аналогічний за змістом до відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.12.2024 року.

Ухвалою суду від 05.12.2024 року провадження у справі №420/36785/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено після виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області доручення суду та надіслання до суду матеріалів пенсійної справи позивача.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно довідки ОСББ «Ланжерон» від 12.09.2024 року №3, позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 45).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Головного управління ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10 вбачається, що позивач як суб`єкт підприємницької діяльності перебуває на обліку у Малиновській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області з 18.06.1999 року по теперішній час. В період з 01.01.2001 року по 31.12.2002 року позивач перебував на загальній системі оподаткуванні та сплачував фіксований податок, а за період з 01.01.2003 року по 31.12.2006 року позивачем було сплачено єдиний податок з фізичних осіб.

Після досягнення пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 21.03.2024 року про призначення пенсії за віком. За результатом вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.03.2024 року за №41 через відсутність документа, який засвідчує особу (а.с. 57). Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку в Одеському окружному адміністративному суді.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року по справі №420/14028/24 (а.с. 65-69), заява позивача від 21.03.2024 року була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, на підставі чого було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №41 від 29.07.2024 року (а.с. 58-60) на заміну рішення про відмову у призначення пенсії №41 від 28.03.2024 року. У рішенні від 29.07.2024 року зазначено про його прийняття у зв`язку з відсутністю інформації про місце проживання особи.

На виконання вимог вищевказаного рішення від 20.06.2024 року, позивач звернувся із заявою від 13.09.2024 року (а.с. 70-71) до пенсійного органу із проханням призначити пенсію відповідно до раніше поданої заяви №1776 від 21.03.20245 року у зв`язку із наданням довідки про місце проживання на виконання рішення пенсійного органу від 29.07.2024 року.

За принципом екстериторіальності вказана заява була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке прийняло рішення №П/С 41 від 19.09.2024 року про відмову у призначення пенсії (а.с.81-82).

У вищевказаному рішенні було зазначено, що пенсійний вік позивача становить 62 роки, необхідній страховий стаж, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років, тоді як страховий стаж позивача становить 30 років 08 місяців 08 днів.

До загального страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди:

- період навчання з 01.09.1982 року по 22.06.1988 року, згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки зазначений період перетинається з періодом роботи;

- період роботи з 01.09.1983 року по 31.12.1986 року - відсутній підпис, посада та ПІБ відповідної особи, що засвідчує запис про звільнення, відсутня печатка підприємства, яка засвідчує запис про звільнення з роботи;

- період роботи з _.02.1991 року по 01.03.1991 року - відсутня дата (число) зарахування на роботу;

- період підприємницької діяльності згідно наданої довідки від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 року №794 (далі Постанова №794), від 08.06.1998 №832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджується протягом 1998-2000 років.

Окремо в рішенні зазначено, що до заяви про призначення пенсії надано довідку №3 від 12.09.2024 року про фактичне місце проживання заявника. Водночас, в поданих документах інформація про місце реєстрації заявника відсутня. З огляду на відсутність документів про місце реєстрації, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області направило лист від 31.10.2024 року «Щодо перегляду страхового стажу» до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (а.с. 83), в якому ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що згідно довідки від 12.09.2024 року №3, виданої ОСББ «Ланжерон», позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, відмова у призначенні пенсії заявнику у зв`язку з відсутністю інформації про місце реєстрації є безпідставною.

Також, з урахуванням змісту рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 19.09.2024 року, Головним управлінням ПФУ в Одеській області було зазначено у листі про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1983 року по 31.12.1986 року, зазначеного трудовій книжці від 02.09.1980 року НОМЕР_2 .

Враховуючи вищевказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вказаному листі клопотало про перегляд страхового стажу позивача та прийняття стосовно нього нового рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 04.11.2024 року винесло рішення №41 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.09.2024 року (а.с. 85-86). У вказаному рішенні повторно зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 08 місяців 08 днів з 29 необхідних. Додатково зазначено, що період роботи з 01.09.1983 по 31.12.1986 не зарахований до страхового стажу, оскільки згідно записам трудової книжки позивача з 01.09.1983 зараховано на Одеське ремонтне підприємство, 31.12.1986 році звільнено в зв`язку з ліквідацією в порядку переводу на Одеське обласне виробниче-торгове об`єднання «Медтехніка», з 01.01.1987 року позивача було зараховано на Одеське обласне виробниче-торгове об`єднання «Медтехніка» відсутній та запис про звільнення з Одеського ремонтного підприємства з 31.12.1986 року не затверджений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства. Повторно зазначено, що з огляду на відсутність документів про місце реєстрації позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначення останньому пенсії за віком.

Листом від 04.11.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відповідь на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.10.2024 року відповіло листом №2000-0304-9/192446, що не погоджується із позицією останнього щодо безпідставності відмови у призначенні пенсії позивачу з-за відсутності відомостей про його місце реєстрації (а.с. 89). Щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1983 року по 31.12.1986 року, зазначеного трудовій книжці від 02.09.1980 року НОМЕР_2 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило ГУ ПФУ в Одеській області про необхідність доопрацювання справи самостійно в межах області у разі незгоди з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області.

Зазначені обставини були також викладені в листі від 18.11.2024 року №40782/03-16 начальника управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Одеській області на ім`я начальника відділу призначення пенсій ГУ ПФУ в Одеській області (а.с. 91-92). В листі зазначено, що ГУ ПФУ в Харківській області листом №2000-0304-9/192446 від 04.11.2024 року не погодилось с позицією ГУ ПФУ в Одеській області та висловило прохання доопрацювати ЕПС заявника самостійно в межах області. Також зазначено, що Головне управління ПФУ України в Дніпропетровській області (а.с. 87-88) листом від 11.11.2024 року №0400-010305-9/224029 погодилося с позицією ГУ ПФУ в Одеській області щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.09.1983 року по 31.12.1986 року, зазначеного трудовій книжці від 02.09.1980 року НОМЕР_2 .

Після повторного доопрацювання пенсійної справи позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 22.11.2024 року винесло рішення №41 (а.с.93-94) на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024 року.

Разом з тим, у новому рішенні від 22.11.2024 року пенсійним органом вже було зазначено, що вік позивача становить 62 роки 1 місяць, а страховий стаж - 34 роки. Також до страхового стажу було зараховано період роботи позивача з 01.09.1983 року по 31.12.1986 року, що додатково підтверджується розрахунком стажу позивача форми РС-право (а.с. 95). Разом з тим було повторно не зараховано період підприємницької діяльності згідно наданої довідки від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, оскільки відсутні відомості про сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду.

Водночас, згідно вищевказаного рішення від 22.11.2024 року вбачається, що позивачу було знову відмовлено у призначенні пенсії лише через відсутність відомостей про реєстрацію позивача.

За час розгляду справи відповідачі констатували, що у разі винесення наступного рішення за повторним зверненням до органів Пенсійного фонду, попереднє рішення автоматично скасовується. Тому суд доходить висновку, що на час розгляду справи №420/36785/24 судом єдиним чинним рішенням, що зачіпає права та інтереси позивача є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.11.2024 року за №41.

Не погоджуючись із зазначеним остаточним рішенням територіального органу ПФУ від 22.11.2024 року та вважаючи його протиправним, позивач оскаржує його в суді в порядку адміністративного судочинства та просить скасувати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За ч.1 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 розділу І Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, але не виключно:

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи);

відомості про місце проживання особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

За п.2.9 Порядку №22-1 під час подання заяв, зокрема, передбачених пунктом 1.1 розділу І Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Тобто, аналізуючи приписи Порядку №22-1 суд доходить висновку, що заявнику задля призначення пенсії необхідно надати відомості щодо місця свого проживання, водночас Порядок №22-1 не зобов`язує надавати документи про місце реєстрації позивача. Більш того, абзац 2 п.2.9 Порядку №22-1 є диспозитивним, оскільки вказує на право, а не обов`язок заявника щодо надання відомостей, внесених до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 22.11.2024 року прийняло оскаржуване рішення №41 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024 року, яким було відмовлено у призначенні пенсії позивачу лише у зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію його місця проживання. При цьому, у рішенні зазначено про досягнення позивачем пенсійного віку (62 роки 1 місяць) та про наявність у нього страхового стажу (34 роки) для призначення пенсії.

Разом з тим, приписи Порядку №22-1 не зобов`язують заявника надавати відомості про реєстрацію його місця проживання, водночас зобов`язують надати відомості про місце проживання особи.

На виконання пункту 2.1 Порядку №22-1 позивачем було надано довідку ОСББ «Ланжерон» від 12.09.2024 року №3, згідно якої вказано, що позивач проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про виконання позивачем вимог відносно надання відомостей про місце проживання особи.

З цього приводу суд акцентує увагу на тому, що вищевказана позиція була самостійно викладена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в листі від 31.10.2024 року «Щодо перегляду страхового стажу» до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому було зазначено про безпідставність відмови у призначенні пенсії заявнику у зв`язку з відсутністю інформації про місце реєстрації заявника.

Крім того, відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Відтак, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, встановити строк подання таких документів, та видати особі відповідну розписку.

Разом з тим, при прийманні заяви позивача від 21.03.2024 року про призначення пенсії пенсійний орган, всупереч п.4.2 Порядку №22-1, не вказав заявнику про недоліки поданої заяви та не надав строк для їх усунення.

Вищевикладена правова позиція також викладена у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2024 року по справі №420/272/24.

При цьому, при поданні позивачем заяви до Головного управління ПФУ в Одеській області від 13.09.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року, позивач прохав призначити йому пенсію відповідно до раніше поданої заяви №1776 від 21.03.20245 року у зв`язку із наданням довідки про місце проживання на виконання рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 29.07.2024 року.

Аналізуючи вищезазначене суд доходить висновку, що посилання в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №41 від 22.11.2024 року як на підставу у відмові в призначенні пенсії на відсутність відомостей про реєстрацію є протиправною та таким, що не відповідає приписам Порядку №22-1, а тому оскаржуване рішення не є обґрунтованим.

Щодо вимог позивача про зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, то суд зазначає наступне.

За п.2 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.п.1) п.3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Аналізуючи вищевказані приписи можна дійти висновку, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності не за спрощеною системою оподаткування зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків. Такими документами, зокрема, можуть бути довідки податкового органу про сплату фіксованого податку та єдиного податку з фізичних осіб. Тобто, база даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути єдиним доказом, що підтверджує факт здійснення фізичною особою підприємницької діяльності для зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 22.11.2024 року №41 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024 року, позивачу до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності згідно наданої довідки від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, оскільки відсутні відомості про сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, та відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду.

Водночас, за час розгляду справи представниками територіальних управлінь ПФУ не було зазначено підстав неврахування відомостей, зазначених в довідці Головного управління ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, враховуючи той факт, що законодавчі приписи не забороняють надавати для зарахування до страхового стажу періодів провадження фізичною особою підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року не за спрощеною системою оподаткування будь-яких документів, що підтверджують сплату страхових внесків заявником.

Крім того, приписи розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV також свідчать про те, що до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати єдиного внеску незалежно від сплаченого розміру. У той же час, у вищезгаданій довідці Головного управління ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10 зазначалось про сплату позивачем єдиного податку з фізичних осіб за період з 01.01.2003 року по 31.12.2006 року у розрізі певних місяців (грудень 2002 року, грудень 2004 року, грудень 2005 року та грудень 2006 року).

За час розгляду справи відомості, зазначені у довідці Головного управління ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10, представниками відповідачів спростовані не були.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період його підприємницької діяльності згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головними управліннями Пенсійного фонду України в Харківській та Одеській областях не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення від 22.11.2024 року №41 на заміну рішення від 04.11.2024, а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи факт того, що відсутність документів про місце реєстрації позивача була єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, за наявності у нього пенсійного віку та страхового стажу, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на підставі його заяви від 21.03.2024 року, із зарахуванням до страхового стажу період підприємницької діяльності згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині позовних вимог, звернутих до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки як було встановлено судом за час розгляду справи, остаточне рішення пенсійного органу від 22.11.2024 року №41 було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а інші рішення територіальних органів ПФУ, що були предметом дослідження у справі №420/36785/24, а саме рішення від 29.07.2024 року, від 19.09.2024 року та від 04.11.2024 року, втратили чинність з прийняттям рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 22.11.2024 року №41.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити позивачу пенсію із компенсацією втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159), компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно з ст. 3, 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Таким чином, основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року №21-518а14.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про передчасність заявленої вимоги так як пенсія позивачу ще не призначена, а відповідно, не нарахована та не виплачена, а тому позовні вимоги в цій частині, як передчасні, задоволенню не підлягають.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права висловив Верховний Суд України у постановах від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17) та від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Приписами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання даного адміністративного позову суду, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача 1 211,20 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки рішенням саме вищевказаного територіального управління пенсійного органу були порушені права та інтереси позивача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 2 поверх) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.11.2024 року №41 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 04.11.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на підставі його заяви від 21.03.2024 року, із зарахуванням до страхового стажу періоду підприємницької діяльності згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 01.09.2021 року №23705/6/15-32-24-03-10.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький