Справа № 300/6027/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2025 р. справа № 300/6027/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійним органом протиправно відмовлено у призначенні йому пенсії за віком згідно Закону №1058. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984 з підстав відсутності довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі. Стверджує, що звертався до архівного відділу з приводу видачі відповідної довідки, однак йому повідомили про те, що документи колгоспу до архіву не надходили. 24.06.2024 позивач повторно звернувся до архівного відділу із заявою та 17.07.2024 йому видана довідка №383/04-01/М-23. Також зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу у пільговому обчисленні період роботи в районах Крайньої Півночі з 16.02.1984 по 15.09.1985, з 07.02.1986 по 01.06.1988. Факт роботи в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці. Пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017. Стверджує, що перебуваючи на обліку в податковому органі як суб`єкт підприємницької діяльності, позивач подавав відповідну звітність, під час процедури припинення діяльності жодних претензій з боку органів податкової служби не було, в тому числі щодо заборгованості зі сплати податків. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі. Довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984 не була надана на час прийняття 27.05.2024 рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а тому відповідачем не враховувався вказаний період роботи. Стверджує, що позивачем не надано доказів укладення строкового трудового договору терміном на три роки для зарахування у пільговому обчисленні періодів роботи в районах Крайньої Півночі. Також зазначає, що позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.35).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Щодо клопотання позивача про повернення відзиву на позов без розгляду з підстав неодержання ОСОБА_1 , то суд зазначає, що пенсійним органом на надано суду докази надіслання позивачу відзиву поштовим зв`язком 27.08.2024. Крім того, вказаний відзив на позов одержано ОСОБА_1 29.08.2024 о 14:00 у підсистемі Електронний суд, що підтверджується довідкою про отримання електронного листа. Відтак, клопотання є безпідставним і не підлягає задоволенню.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
18.05.2024 ОСОБА_1 у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.46).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.05.2024 №11 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 09.07.1982 до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі (ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення). Періоди роботи з 01.07.2000 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 Постанови № 794). Страховий стаж становить 18 років 22 дні (а.с.44).

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача 18 років 22 днів стажу (а.с.44-45).

Згідно розрахунку страхового стажу до страхового стажу роботи позивача зараховано періоди згідно записів згаданої трудової книжки з 16.02.1984 по 30.06.2000, а також з 01.10.2000 по 22.10.2000, з 01.12.2000 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.11.2001 по 31.03.2002, з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2002.

Як зазначив пенсійний орган в спірному рішенні періоди роботи з 01.07.2000 враховано згідно довідки ОК-5.

Так, у довідці ОК-5 містяться відомості про сплату ТОВ «Медобори» страхових внесків у жовтні, грудні 2000 року, у січні-березні, червні, липні, вересні, листопаді і грудні 2001 року, та в січні-лютому 2002 року.

Також наявні відомості про сплату страхових внесків у грудні 2014 року ТОВ «Автоцентр Київ».

Згідно записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач у спірний період (а.с.15, 61):

- 09.06.1982 прийнятий в члени колгоспу імені Івана-Франка, протокол №9 від 26.06.1982;

- 02.01.1984 звільнений із членів колгоспу за власним бажанням, протокол №1 від 04.01.1984,

- 16.02.1984 прийнятий на роботу водієм в Управління технологічного транспорту, район Крайньої Півночі, наказ від 16.02.1984,

- 15.09.1985 звільнений за власним бажанням, наказ №119-к від 17.09.1985,

- 07.02.1986 прийнятий на роботу в спеціалізованих цех західного Сибіру машиністом по ремонту свердловин 5 розряду у Долинську шахтомонтажну контору об`єднання Укрнафта, район Крайньої Півночі, наказ 62-к від 08.02.1986,

- 01.06.1988 переведений в Долинський цех водієм автобуса, наказ №118-к від 31.05.1988,

- 12.06.1989 переведений на посаду моториста, наказ від 08.06.1989 №149-к,

- 21.05.1990 звільнений з роботи за згодою сторін, наказ від 18.05.1990 №95-к,

- 17.07.1990 прийнятий на роботу до кооперативу «Україна» водієм, наказ від 11.07.1990 №17-ВК,

- 20.04.1991 звільнений з роботи за власним бажанням, наказ від 15.04.1991 №41 ВК,

- 30.04.1991 прийнятий на роботу до Долинської бази «Нафтомашремонт», наказ від 30.04.1991 №26-к,

- 09.10.2000 звільнений з роботи у зв`язку переведенням, наказ від 45-к від 09.10.2000,

- 10.10.2000 прийнятий на роботу водієм до ТОВ «Медобори», наказ від 10.10.2000, №4,

- 31.01.2001 звільнений з роботи у зв`язку із перведення, наказ №10 від 31.01.2001,

- 01.02.2001 прийнятий на роботу водієм до ТОВ «Медобори», наказ від 01.02.2001,

- 28.01.2001 звільнений з роботи за власним бажанням, наказ від 28.01.2002 №9,

- 08.02.2002 прийнятий на роботу водієм до ЗАТ «Долинанафтомашремонт», наказ від 08.02.2003 №75-к,

- 14.01.2003 звільнений з роботи за власним бажанням, наказ №03-к від 14.01.2003.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі також Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Відповідно до записів 5 - 6 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач 09.06.1982 прийнятий в члени колгоспу імені Івана-Франка, протокол №9 від 26.06.1982; 02.01.1984 звільнений із членів колгоспу за власним бажанням, протокол №1 від 04.01.1984

Також в трудовій книжці колгоспника зазначено, що у 1982 - 1983 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві становив 240 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 143 дні у 1982 році та 262 дні в 1983 році, відповідно. Зазначено, що ці відомості внесено на підставі книги стажу (а.с.17).

Отже, записами у трудовій книжці колгоспника підтверджено встановлений та вироблений позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у згаданому колгоспі.

Суд зауважує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка колгоспника, яка містить усі необхідні відомості передбачені Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Пенсійний орган не зазначив підстав неврахування вказаних записів трудової книжки колгоспника під час розгляду заяви про призначення пенсії, хоча вони містять дані про встановлений і вироблений позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у вказаному колгоспі. Відтак, оскаржуване рішення в цій частині є необгрунтованим.

Також позивачем надано суду архівну довідку №383/04-01/М-23 від 17.07.2024, видану Долинською міською радою, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював у колгоспі імені Івана Франка с. Шевченкове Долинського району з 09.06.1982 (протокол №9 від 26.06.1982) по грудень 1983 року (згідно відомостей нарахування заробітної плати). За вказаний період кількість відпрацьованих людиноднів та встановлений колгоспом мінімум були такі: 1982 рік (відпрацьовані людинодні 143, встановлений мінімум 120); 1983 рік відпрацьовані людинодні 302, встановлений мінімум 240) (а.с.34).

Суд вказує, що описана вище довідка не була долучена позивачем до заяви про призначення пенсії від 17.05.2024, пенсійним органом не надавалася оцінка відомостям вказаної довідки при розгляді заяви про призначення пенсії, а тому суд не надає їй правової оцінки.

Щодо періоду роботи позивача з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, суд зазначає наступне.

Згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 працював у районах Крайньої Півночі, що відповідачем визнається (а.с.61).

Вказані періоди роботи зараховані до страхового стажу роботи позивача без пільгового обчислення, що підтверджується розрахунком стажу роботи позивача (а.с.45).

Спірним є право позивача на зарахування цих періодів роботи до стажу в пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік та шість місяців.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Пунктом «д» статті 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 26 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року №530/П-28.

Абзацом третім пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод організації робіт, затвердженого постановою Державного комітету Союзу РСР з праці і соціальних питань, Президії ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я Союзу РСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

З огляду на викладене, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

При цьому суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року в справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року в справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року в справі №554/1723/17, від 31 липня 2019 року в справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року в справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року в справі №266/258/16-а.

Суд зауважує, що згідно із записом №9 трудової книжки позивача саме 01.06.1998 було переведено до Долинського цеху на підставі наказу від 31.05.1988 №118-к.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 31.05.1988 до пільгового розрахунку стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017, суд зазначає наступне.

Пунктами 3, 4 Порядку №637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В позові позивач зазначає, що в період з 11.12.1998 по 07.02.2017 здійснював підприємницьку діяльність, однак вказаний період до його страхового стажу не зараховано.

В оскаржуваному рішенні не зазначено підстав незарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017 до страхового стажу роботи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позов зазначило, що позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірних період на спрощеній системі оподаткування.

Згідно розрахунку страхового стажу до стажу роботи позивача зараховано, зокрема періоди з 30.04.1991 по 07.12.1998, з 08.12.1998 по 30.06.2000, з 01.10.2000 по 22.10.2000, з 01.12.2000 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.11.2001 по 31.03.2002, з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 09.12.2014 по 11.03.2015 (а.с.45).

За змістом пункту 2 частини 1 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За змістом абзацу 1 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Згідно з абзацом 4 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частин 2, 5, 6 статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Органи, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, зобов`язані надсилати один примірник реєстраційної картки територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина 3 статті 20 Закону № 1058-IV).

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Нормами пунктів 2.1, 2.2., 2.7 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 №11-1 (надалі також - Інструкція №11-1, чинна в спірний період, втрата чинності 07.02.2011) визначено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.

Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Інструкції №11-1 платники, перелічені в пунктах 2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Згідно з пунктом 4.3 розділу 4 Інструкції № 11-1 для платників збору, визначених у пп.2.2, 2.4, - 32 відсотки фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.7 розділу 4 Інструкції № 11-1 передбачено, що для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7.2 Розділу 7 Інструкції № 11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п.2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період. Платники, зазначені у п.2.7 цієї Інструкції, можуть протягом поточного року щоквартально нараховувати і сплачувати до Пенсійного фонду 25 відсотків річної суми страхових зборів, виходячи з очікуваного (оцінного) доходу. У такому разі у витязі з декларації зазначається розмір доходу до кінця звітного періоду. Строк сплати авансових платежів - до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада.

В подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 за № 4-6 (надалі також - Інструкція 4-6, втрата чинності 07.02.2011).

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції №4-6 суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.

Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції №4-6 для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за № 16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.

Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій за № 11-1, № 4-6 і № 16-6 у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 06.08.2024 в справі № 580/7175/21.

Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі також - Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення №10-1 передбачено, що облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 2 розділу IV Положення №10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме, зокрема: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства; відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; відомості про суми доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; періоди страхового стажу на основі сплати страхових внесків та єдиного внеску системи обліку сплати страхових внесків; інформація щодо виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, включаючи дані про підставу (дата та вид страхового випадку), дати початку та закінчення здійснення виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування виплат, їх вид, суми виплат; інформація про фізичних осіб, які сплачують / за яких сплачують страхові внески до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення №10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Абзацами 2, 3 пункту 4 розділу IV Положення №10-1 передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

ОСОБА_1 11.12.1998 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Станом на 07.02.2017 відповідач припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №822262 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.19-23).

У цьому витязі також зазначено, що 28.12.1998 ОСОБА_1 був взятий Головним управління ДПС в Івано-Франківській області на облік як платник податків, а 02.01.2000 як платник єдиного внеску (а.с.57).

В листі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.07.2024 №7754/6/09-24-09-05 зазначено, що підставою для надання фізичній особі довідки про доходи від здійснення підприємницької діяльності є подання до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової звітності. Відповідно до ст.291 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років після припинення діяльності таких суб`єктів господарювання. Вказано, що ОСОБА_1 перебував на податковому обліку у статусі фізичної особи-підприємця з 11.12.1998 по 07.02.2017 (а.с.25).

За змістом індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) позивачем сплачено єдиний внесок у 2002 році (у березні 149,80 грн, у червні 162,08 грн, у вересні 188,93 грн, в грудні 270,91 грн), в 2009 році (у травні, червні та грудні по 189,76 грн), в 2010 році (липень вересень 888,00 грн, жовтень-грудень 922,00 грн).

Згідно розрахунку стажу вказані періоди здійснення підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу роботи позивача.

Також зі змісту цієї довідки встановлено, що зокрема в 2002 році році позивач сплачував страхові внески за кодом ставки 5, в 2009 році за кодом ставки 8 та 12, у 2010 році за кодом ставки 8.

Згідно з Довідником кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який є додатком 1 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 № 26-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за № 1136/17152, який втратив чинність на підставі постанови Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, код типу ставки страхового внеску 8 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору - Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - єдиний податок, код типу ставки страхового внеску 12 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору особи, які на підставі частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюють доплату до суми страхових внесків таким чином, що загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 2 постанови Пенсійного фонду України від 03.12.2013 № 25-2 установлено, що облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01 січня 2011 року ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за № 1000/9599, та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152.

Таким чином довідкою форми ОК-5 (даними персоніфікованого обліку) підтверджено, що в 2010 році позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування - єдиний податок.

Діючим в 2006-2007 роках Законом України від 13.02.1998 за № 129/98 (129/98-ВР) Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян було передбачено перерахування 10 % від суми фіксованого податку до Пенсійного фонду, а 90% - до місцевого бюджету.

Наказом Міністерства фінансів України № 233 від 10.11.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 1998 року за № 741/3181 Про затвердження Порядку перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів був визначений механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку.

Діючий на час здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку Указ Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 №727/98 вказував на те, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, щомісяця сплачували єдиний податок в розмірі від 20 до 200 гривень, з яких не ними, а замість них органом Державного казначейства України в безумовному порядку перераховувалось 42 відсотки сплаченого єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Частина 3 статті 40 Закону № 1058-IV вказує на те, що при обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, отриманий ними дохід за відповідний місяць визначається за формулою:

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

П - сума фактично сплаченого відповідного податку у розрахунку на відповідний місяць, у гривнях;

Ч - відсоток відрахувань до Пенсійного фонду від суми фактично сплаченого відповідного податку, чинний в межах відповідного періоду;

Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

Під час визначення доходу фізичної особи - підприємця для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується розмір податку, що сплачує така фізична особа, без збільшення розміру податку, передбаченого законодавством, за членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні цією фізичною особою підприємницької діяльності, та за осіб, які перебувають з нею у трудових відносинах.

Під час визначення доходу члена сім`ї фізичної особи - підприємця для обчислення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується сума податку, внесена за одного члена сім`ї, на яку відповідно до законодавства збільшується відповідний податок зазначеної фізичної особи - підприємця.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058 якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Відповідно до п.п. 2 п. 8 Прикінцевих положень Закону №1058 фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) за осіб, які отримували щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності були зобов`язані сплачувати страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, але не менше мінімального страхового внеску.

У зв`язку з одночасною дією у 2004-2010 роках Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва сума коштів від сплаченого фіксованого (10%) податків зараховувалася в рахунок сплати страхових внесків в розмірах, що не забезпечували мінімальний страховий внесок.

Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 31.12.2003, суд зазначає, що позивачем не надано суду спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування на спрощеній чи загальній системі оподаткування.

При цьому суд враховує, що у заяві від 27.01.2025 №0900-0803-7/5057 пенсійний орган зазначив, що за даними електронної бази даних обліку страхових внесків за період з 28.12.1998 по 31.12.2000 по ФОП ОСОБА_1 відсутні дані про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (платником звітність не подавалася).

За періоди з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 30.06.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 31.12.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 ФОП ОСОБА_1 нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За періоди з 01.01.2001 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003 ФОП ОСОБА_1 не нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд звертає увагу, що в заяві від 27.01.2025 пенсійний орган вказав, що з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 30.06.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 31.12.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 позивач нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У картці особового рахунку позивача містяться відомості про нарахування сплату єдиного внеску (32 % чистого доходу) за відповідні місяці 2002 2003 років (а.с.88).

Отже, період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.04.2002 по 31.05.2002, з 01.07.2002 по 31.08.2002, з 01.10.2002 по 30.11.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

При цьому, суд зауважує, що пенсійним органом правомірно не зараховано період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 31.12.2000 (податкова звітність ним не подавалася).

Положення статті 77 КАС України покладають обов`язок також і на позивача доводити перед судом обставини, що стосуються предмету доказування. Крім того, позивач як суб`єкт господарювання повинен був сам забезпечити зберігання документів бухгалтерського обліку, фінансової та податкової звітності та інших документів (у разі їх наявності), на підставі яких закон дозволяє проводити зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу.

Щодо періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017, суд зазначає наступне.

Згідно картки особового рахунку позивача у 2009 році фіксований розмір внеску становив 641,80 грн., частина фіксованого податку 42 % - 305,80 грн., доплата до мінімального страхового внеску 399,00 грн. В 2010 році фіксований розмір внеску становив 1686,70 грн., частина фіксованого податку 42 % - 695,50 грн., доплата до мінімального страхового внеску 613,20 грн. В 2011 році фіксований розмір внеску становив 719,34 грн., частина фіксованого податку 42 % - 719,34 грн.

Згідно картки особового рахунку позивача за період з 01.01.2004 по 23.01.2025 позивачу нараховано та ним сплачено страхові внески у 2010 році в загальній сумі 1045,00 грн. та в 2011 році в загальному розмірі 1792,80 грн (а.с.86).

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність у спірний період (з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011) позивач сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Таким чином позивач, який у цей період (з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011) перебував на спрощеній системі оподаткування, отримав можливість включити до страхового стажу весь період його підприємницької діяльності за умови сплати страхових внесків незалежно від їх суми, у зв`язку з чим такі періоди підлягають зарахуванню до стажу позивача.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011, в яких позивачем сплачені страхові внески, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.

Відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періодів провадження ним підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011.

Щодо періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008 та з 01.01.2012 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017 суд зазначає, що у заяві пенсійного органу від 27.01.2025 вказано, що за період з 01.01.2011 по 07.02.2017 відсутня інформація про нарахування та сплату єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 . Причини відсутності такої інформації не вказано (як-от за період з 28.12.1998 по 31.12.2000 зазначено про те, що платником звітність не подавалася).

У заяві пенсійного органу щодо періоду з 01.01.2004 по 31.12.2008 взагалі не зазначено жодних відомостей щодо наявності чи відсутності даних про нарахування і сплату чи несплату страхових внесків позивачем.

Суд враховує, що з 01.10.2013 функції з адміністрування єдиного соціального внеску передано органам державної податкової служби України згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 №406.

Також суд приймає до уваги те, що в листі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.07.2024 №7754/6/09-24-09-05 зазначено, що підставою для надання фізичній особі довідки про доходи від здійснення підприємницької діяльності є подання до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової звітності. Відповідно до ст.291 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років після припинення діяльності таких суб`єктів господарювання з 11.12.1998 по 07.02.2017 (а.с.25).

Позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області у статусі фізичної особи-підприємця з 11.12.1998 по 07.02.2017.

Отримання особою доходу передбачає сплату відповідних податків, при цьому адмініструє сплату податків відповідний податковий орган.

Адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган. Особа не може нести відповідальність за наповнення Реєстру застрахованих осіб.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №640/25128/19.

Отже, у спірному випадку позивач не може бути позбавлений права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2012 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017, у зв`язку із відсутністю у контролюючих органів відповідних відомостей, що не залежать від волі позивача та не можуть ставитись йому у вину.

Суд звертає увагу, що згідно записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач з 07.12.1998 по 09.10.2000 працював виконуючим обов`язки механіка АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 працював у ТОВ «Медобори», з 08.02.2002 по 14.01.2003 працював у ЗАТ «Долинанафтомашремонт». Вказані періоди роботи частково зараховані до його страхового стажу.

Таким чином, період, який просить зарахувати позивач (з 11.12.1998 по 07.02.2017) в частині перетинається із періодами роботи з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТОВ «Медобори», з 08.02.2002 по 14.01.2003 у ЗАТ «Долинанафтомашремонт».

Суд наголошує, що відповідно до абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як зазначив пенсійний орган в оскаржуваному рішенні періоди роботи з 01.07.2000 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5).

Варто вказати, що відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду; у разі сплати сум страхових внесків готівкою - день внесення страхувальником коштів у банківську установу чи відділення зв`язку для перерахування на банківські рахунки органу Пенсійного фонду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Як встановлено судом, у довідці ОК-5 містяться відомості про сплату ТОВ «Медобори» страхових внесків у жовтні, грудні 2000 року, у січні-березні, червні, липні, вересні, листопаді і грудні 2001 року, та в січні-лютому 2002 року.

Позивач з 07.12.1998 по 09.10.2000 працював виконуючим обов`язки механіка АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 працював у ТОВ «Медобори», з 08.02.2002 по 14.01.2003 працював у ЗАТ «Долинанафтомашремонт».

Суд зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

З огляду на наведене, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 08.04.2022 у справі №242/1568/17, від 11.10.2023 в справі №340/1454/21.

Відтак, оскільки періоди роботи позивача з 07.12.1998 по 09.10.2000, з 10.10.2000 по 28.01.2001, з 08.02.2002 по 14.01.2003 підтверджені його трудовою книжкою, то відсутні підстави для їх незарахування до страхового стажу роботи позивача.

Відповідачем не надано суду доказів вини позивача у несплаті страхових внесків за спірних періодів роботи в АТЦ, у ТОВ «Медобори», в ЗАТ «Долинанафтомашремонт».

Також, в матеріалах справи відсутні докази виконання пенсійним органом обов`язку передбаченого статтею 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в частині застосування адміністративних стягнень за несплату або несвоєчасну сплати страхових внесків.

За таких обставин, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТОВ «Медобори», з 08.02.2002 по 14.01.2003 в ЗАТ «Долинанафтомашремонт» у повному обсязі.

Суд зауважує, що пенсійним органом не надано оцінки не тільки усім періодам роботи наведеним в трудовій книжці колгоспника, а й вказаному вище факту перетинання періодів роботи позивача з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТОВ «Медобори», з 08.02.2002 по 14.01.2003 в ЗАТ «Долинанафтомашремонт» із періодом здійснення підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017.

З огляду на вказане вище суд виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно прийнято рішення від 27.05.2024 за №11 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з цим, враховуючи, що суд не може підміняти державний орган та приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень, зокрема й вираховувати страховий стаж, який дає право на пенсію, суд виснує, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягає.

Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав і інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 18.05.2024 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

При цьому, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при повторному розгляді заяви від 18.05.2024 про призначення пенсії серед іншого необхідно надати оцінку трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 09.07.1992, довідці Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області від 17.07.2024 №383/04-01/М-23.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 від сплати судового збору згідно підпункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.05.2024 за №11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 18.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.