Справа № 240/4097/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/4097/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не здійсненні позивачу виплати додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №І68 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з лютого 2023 року по жовтень 2023 включно, в сумі 100 000 (сто тисяч) 00 грн. за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду як військовослужбовцю, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №І68 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з лютого 2023 року по жовтень 2023 включно, в сумі 100 000 (сто тисяч) 00 грн. за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , з вересня 2022 року по жовтень 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях, здійснював заходи з національної безпеки та оборони, надавав відсіч і стримування збройної агресії військам Російської Федерації та незаконним формуванням так званих ЛНР та ДНР, в межах виданих бойових наказів. Натомість, відповідачем у вказаний період, в порушення вимог пункту 1 Постанови №168, не нараховувалася та не виплачувалася додаткова винагорода 100000,00 грн. за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах. Позивач вважає такі дії відповідача безпідставними та протиправними, а тому звернувся за захистом свої порушених прав до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач 24.04.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечив проти заявлених позовних вимог за безпідставністю. Зазначає, що відсутні докази безпосередньої участі позивача в бойових діях у вказаний період та отримання тяжкого поранення. Так, вказує, що позивач після 15.09.2022, у тому числі з 01.02.2023 по 30.11.2023, до районів бойових (воєнних) дій не прибував та безпосередньої участі у бойових діях не брав, а знаходився у пункті постійної дислокації в АДРЕСА_1 , а тому не було жодних підстав для нарахування йому додаткової винагороди за цей період. У липні 2023 року позивач перебував у щорічній відпустці, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 не передбачено виплати додаткової винагороди за час перебування у щорічній відпустці. Щодо вимог за жовтень 2023 року, то позивач 17.10.2023 був переміщений для проходження військової служби до нового місця служби - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому за цей період теж немає підстав для нарахування додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. Крім того, у провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №240/12411/23 за позовом ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року. Рішенням від 16.08.2023 задоволено позовні вимоги частково, за період з 01.11.2022 по 13.01.2023; з 14.01.2023 по 27.01.2023, а в решті позовних вимог відмовлено.

Додатковими поясненнями у справі, які надійшли до суду 11.02.2025, відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не допускала протиправної бездіяльності щодо ненарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди з лютого 2023 по жовтень 2023 року включно, у розмірі 100 000 грн. за кожен місяць, пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, оскільки участі у таких діях та заходах позивач не брав. Зазначив, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 17.09.2022 №262 позивач з 17.09.2022 зарахований у розпорядження командира військової частини у зв`язку з перебуванням на довгостроковому лікуванні, тому не міг перебувати в районі ведення бойових дій. Надані позивачем документи не обгрунтовують його позовних вимог, а свідчать про його перебування на лікуванні та у відпустках з лютого по жовтень 2023 року. У той же час, документи, які підтверджують перебування позивача на лікуванні, ним до військової частини не подавалися, відповідно, питання щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у зв`язку з лікуванням та перебуванням у відпустці для лікування поранення в/ч НОМЕР_1 не розглядалося та рішень щодо нього не приймалося. Це питання також не піднімалося позивачем у позовній заяві.

Дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що у спірний період молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 . Наказом №294 по стройовій частині від 17.10.2023 виключений із списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби - до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спірні відносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за період з лютого 2023 року по жовтень 2022 року, з розрахунку 100 000, 00 грн. на місяць, пропорційно участі у бойових діях та заходах.

Позивач вважає, що йому протиправно не виплачувалася у цей період вказана додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, та з метою захисту порушених, на його думку прав, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Позивач стверджує, що з лютого 2023 року по жовтень 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях, здійснював заходи з національної безпеки та оборони, надавав відсіч і стримування збройної агресії військам Російської Федерації та незаконним формуванням так званих ЛНР та ДНР, в межах виданих бойових наказів.

Проте, позивачвем до матеріалів справи не надано будь яких доказів, які б свідчили про його участь у бойових діях саме в період з лютого 2023 по жовтень 2023р.

Крім того, як встановлено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду №240/12411/23 від 16.08.2023, участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з лютого по квітень 2023 року не підтверджена.

Вказані обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, а тому не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що ОСОБА_1 у спірний період перебував на довгостроковому лікуванні, у відпустках та у місці постійної дислокації в м.Житомир, до районів ведення бойових дій не прибував, а тому відсутні підстави для нарахування йому додаткової винагороди 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Крім того, із документів, наданих позивачем щодо періоду з лютого по жовтень 2023 року, вбачається:

16.09.2022 позивач отримав поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, каліцтва, контузії) від 30.09.2022 № 1412;

з 15.02.2023 по 01.04.2023 позивач проходив реабілітацію у «Західному реабілітаційному центрі», що підтверджується звітом від 01.04.2023;

з 16.05.2023 по 07.06.2023 позивач перебував на лікуванні у КНП «Боринська районна лікарня» Боринської селищної ради, що підтверджується випискою від 07.06.2023 № 333;

з 19.07.2023 по 24.07.2023 позивач перебував на лікуванні у КНП «Боринська районна лікарня» Боринської селищної ради, що підтверджується випискою № 479;

з 29.07.2023 по 11.08.2023 позивач перебував на лікуванні у Військово-медичному центрі Західного регіону, що підтверджується перевідним епікризом від 11.08.2023 № 9898;

з 11.08.2023 по 18.08.2023 позивач перебував на лікуванні у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, що підтверджується перевідним епікризом від 18.08.2023 № 8820;

з 18.08.2023 по 16.09.2023 позивач перебував у відпустці, рекомендованій довідкою ВЛК від 17.08.2023 № 254;

з 14.09.2023 по 13.10.2023 позивач перебував у відпустці, рекомендованій довідкою ВЛК від 14.09.2023 № 98.

Надані позивачем документи жодним чином не обґрунтовують його позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди з лютого 2023 року по жовтень 2023 включно, у розмірі 100 000 грн за кожен місяць, пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, а свідчать про його перебування на лікуванні та у відпустці в період з лютого по жовтень 2023 року.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 17.10.2023 №294 позивач був переміщений до нового місця служби - командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Сухопутних військ Збройних Сил України.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача щодо отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, з розрахунку 100 000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах.

Як вже зазначалося, виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 з розрахунку 100 000,00 грн здійснюється лише за участь у безпосередніх бойових діях на виконання бойових розпоряджень командирів та за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з підстав поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманих у зв`язку із захистом Батьківщини.

Суд зазначає, що з позовними вимогами стосовно виплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я позивач не звертався.

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що підстави для донарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах за період з лютого 2023 по жовтень 2023 року відсутні, протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не прослідковується, а тому позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід повністю відмовити.

Клопотання про витребування доказів суд залишає без розгляду, оскільки позивач не зазначив заходів, яких вжив для отримання доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та причини неможливості самостійно отримати такі докази.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду вказаної категорії справ, а тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

25.02.25