Справа № 420/3269/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3269/25
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

21 лютого 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та станом на 01 січня 2023 року,

2.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2020 року; за період служби з 01.01.2021 по 31.12.2021 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2021 року; за період служби з 01.01.2022 по 31.12.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року; за період служби з 01.01.2023 по 19.01.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів,

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за періоди служби: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2020, за період служби з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2021, за період служби з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2022, за період служби з 01.01.2023 року по 19.01.2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2023, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів,

4.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року,

5.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів,

6.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.

Позовна заява підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та підсудна Одеському окружному адміністративному суду.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що даний позов подано з пропуском встановленого законом строку. Разом з цим, при поданні позову не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують поважність причин його пропуску. Також, суд встановив, що позовна заява не відповідала приписам ст. 160 КАС України, зокрема не містила відомостей про статус особи Міністерство внутрішніх справ України у даному спорі.

За вказаного, ухвалою суду від 05.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявленого недоліку, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, а також уточнень в частині процесуального статусу Міністерства оборони України у цьому спорі.

14.02.2025 на виконання вказаної ухвали суду представник позивача надав до суду заяву з уточненою позовною заявою, відповідної до якої сторонами у справі є позивач ОСОБА_1 та відповідачі: Військова частина НОМЕР_4 , Військова частина НОМЕР_2 , яку суд вважає за доцільне прийняти.

Також, на виконання ухвали суду від 05.02.2025 представником позивача до суду надана заява про поновлення процесуального строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що позивач не є фахівцем в галузі права та не був обізнаний про порушення своїх прав та невірне нарахування грошового забезпечення на момент проходження військової служби. 30 вересня 2024 року позивач, випадково дізнавшись про можливе порушення його прав звернувся до Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» та уклав Договір від 30 вересня 2024 року № 2024-0337 для перевірки та можливого відновлення своїх порушених прав. Відповідно до вищевказаного договору, для визначення та підтвердження порушення прав позивача, представниками останнього 04 квітня 2024 року Відповідачу 2 направлено заяву про перерахунок грошового забезпечення за весь період служби з 28.10.2020 року по 20.05.2023 рік 20.01.2025 року. Проте, у встановлені терміни відповіді отримано не було. І лише 12.08.2024 року, після направлення скарги та запиту щодо стану розгляду звернення до Міністерства оборони України, 06 серпня 2024 року отримано відповідь від Відповідача-2 якою було підтверджено порушення прав позивача. Після цього, як далі вказується у заяві, 15.08.2024 було направлено заяву про перерахунок грошового забезпечення до Відповідача -2. Однак відповідь не отримана. Враховуючи бездіяльність Відповідача 1 та відповідь Відповідача 2, позивач вирішив звернутись до суду із цим позовом.

Також, у заяві вказано й про те, що позивач перебував на військовій службі та не мав об`єктивної можливості зайнятись вирішенням власних проблем. Протягом проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_5 позивач постійно перебував на службі у зазначеній військовій частині, що значно ускладнює звернення за правовою допомогою щодо захисту своїх прав та соціальних гарантій, у зв`язку з неможливістю залишити місце розташування частини за власним бажанням. Такі обставини фактично унеможливлюють своєчасне звернення за правовою допомогою та до суду за відновленням своїх прав. Разом з цим, обчислення, нарахування та виплата грошового забезпечення має здійснюватися відповідно до норм чинного законодавства і є прямим обов`язком військової частини яка здійснює таке нарахування. Відповідальність за неправильне нарахування та виплату грошового забезпечення лежить саме на військовій частині. Оскільки у військовослужбовця немає обов`язку та можливості щомісяця перевіряти правильність нарахування та виплати йому грошового забезпечення, цей обов`язок лежить безпосередньо на військовій частині, яка здійснює таке нарахування та виплату. А отже, має місце протиправна бездіяльність відповідача і позивач не має нести за неї відповідальність.

Окремо, у заяві міститься посилання й на те, що спірні правовідносини виникли до відміни карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 , а отже строк звернення до суду не обраховується.

Розглянувши заяву про поновлення строку, оцінюючи вкладені у ній обґрунтування, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За приписами ч.1, ч.3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 дійшов до висновку, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справа № 380/17776/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, 03 серпня 2023 року справа № 280/6779/22.

Відтак, до спірних правовідносин в частині вирішення питання про дотримання позивачем строку для подання цього позову, підлягають застосуванню приписи саме ст.233 КЗпП України.

Протягом періоду спірних правовідносин приписи ч.2 ст.233 КЗпП України діяли у різних редакціях.

Так, частина 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) визначала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з цим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності (справа №260/3564/22).

Суд звертає увагу на усталену практику Верховного Суду із спірного питання щодо застосування строків у аналогічних правовідносинах, відповідно до якої після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року в справі № 280/6779/22 і від 06 березня 2024 року в справі № 600/5050/23-а, від 07 жовтня 2024 року у справі №500/7802/23.

За вказаного, строк для звернення до суду з позовними вимогами стосовно перерахунку грошового забезпечення обмежений 3-ма місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а стосовно виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - 3-ма місяцями з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, за змістом вищезазначених норм, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Таким чином, законодавством регламентований розумний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Крім того, постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 500/1224/23 передбачено наступне: Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів (пункт 45).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

В свою чергу поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Дотримання ж строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Згідно матеріалів даної справи, 31.01.2025 позивач через підсистему Електронний суд ЄСІТС подав до Одеського окружного адміністративного суду даний позов, який містить вимоги в тому числі щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 20.05.2023.

Відтак, враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.07.2022 застосуванню підлягає частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а до вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 13.12.2022 - у редакції норми частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суть спірних правовідносин зводиться до незгоди позивача з розміром виплаченого грошового забезпечення за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2020 по 19.01.2023 та у військовій частині НОМЕР_2 з 22.01.2023 по 20.05.2023, яке виплачувалось при цьому щомісячно, та суд акцентує на цьому увагу.

Отже, з отриманням грошового забезпечення у спірні періоди щомісячно позивачу достеменно було відомо про його розмір.

Тому, протягом 3 місяців з дати кожного його отримання (після 19.07.2022) позивач мав право звернутися з позовом щодо правильного його розрахунку.

Щодо посилання на карантинні обмеження, з встановленням яких продовжені були строки, в тому числі й передбачені ст.233 КЗпП України суд зауважує, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: "1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, запровадження на території України карантину було безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Із зкінченням дії карантину закінчилися строки, визначені статтею 233 цього КЗпП України. Відтак, із даним позовом до суду позивач міг звернутися до 30.06.2023. Однак, такою можливістю позивач не скористався. З даним позовом до суду звернувся лише 31.01.2025.

Водночас, у заяві про поновлення пропущеного строку позивачем не вказано жодних переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом його порушених прав у строки, встановлені ст.233 КЗпП України, а наведені ним обставини носять загальний характер та не є достатніми для висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом в частині вимог, що стосуються періоду з 19.07.2022.

Суд вважає неґрунтовними посилання позивача на те, що він є військовослужбовцем та постійно перебуває на військовій службі, позаяк такі обставини не свідчать про фактичну неможливість останнього своєчасно звернутись за захистом своїх прав, не обґрунтовує поважності причин пропуску тримісячного строку звернення до суду із вимогами щодо перерахунку грошового забезпечення, яке позивач отримував щомісячно, і розмір якого позивачу достеменно був відомий. Проявивши належну зацікавленість до розміру, виплаченого йому, грошового забезпечення позивач міг дізнатись своєчасно про порушення своїх прав та своєчасно звернутись до суду за захистом порушених прав.

У цьому контексті суд також зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, дізналася та повинна була дізнатись про порушення права.

Зокрема, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Позивач, між тим, не вказує у своїх доводах про жодні наявні у нього перешкоди щодо можливості звернутись до відповідача своєчасно за інформацією щодо розрахунку та складових виплачених йому сум та своєчасного звернення до суду із позовом стосовно неналежного розрахунку з ним під час проходження ним військової служби.

Окрім того, станом на даний час позивач продовжує проходити військову службу, однак, це не було йому перешкодою для звернення 30.09.2024 за правовою допомогою до АО «Ганна Іщенко та партнери». При цьому, позивач не зазначив обставин, які стали йому у заваді для своєчасного звернення за правовою допомогою та до суду у 2023 року, а також як вони змінились у вересні 2024 року.

Те, що позивач не є фахівцем у галузі права та не був обізнаний про порушення своїх прав за викладених вище обставин також судом оцінюється критично, адже проявивши належну зацікавленість до розміру та складових нарахованого і виплаченого відповідачами протягом спірних періодів грошового забезпечення, він міг своєчасно дізнатись про неналежний розрахунок з ним відповідачами.

Підсумовуючи усе наведене вище, суд вважає, що за встановлених спірних обставин справи, з урахуванням приведених законодавчих приписів, позивач з даним позовом в частині вимог про виплату грошового забезпечення відповідачами за спірні періоди у неналежному розмірі звернувся 31.01.2025 поза межами встановлених законом строків в частині вимог щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення з 19.07.2022, не довівши поважність причин пропуску такого строку.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, дослідивши викладені у заяві про поновлення пропущеного строку доводи та письмові докази у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин щодо вимог починаючи з 19.07.2022 по 19.05.2023. Суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про поновлення процесуального строку.

На підставі викладеного, позовна заява в частині позовних вимог що стосуються обрахунку та виплати грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог стосовно періоду з 19.07.2022 по 20.05.2023, та відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з цим позовом в указаній вище частині.

Повернути позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_4 , військової частини НОМЕР_2 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) у період з 19.07.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року та станом на 01 січня 2023 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби з 19.07.2022 по 19.01.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за періоди служби з 19.07.2022 19.01.2023 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2023, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів; зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА