Справа № 240/6949/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/6949/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 №7 та №8, якими її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани та суворої догани.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.02.2023 їй стало відомо про існування наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 31.01.2023 №7, яким внесено зміни до наказу від 23.11.2022 №74 та притягнуто її до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани, а також наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 31.01.2023 №8, яким внесено зміни до наказу від 03.01.2023 №2 та притягнуто її до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення суворої догани. Вважає, що зазначені накази винесені з суттєвими порушеннями та без дотримання вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкції № 82 "Про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України". Підставами для винесення оскаржуваних наказів стали висновки, викладені в актах службового розслідування від 30.10.2022 та від 31.12.2022, які, на думку позивача, ґрунтуються на неправдивих відомостях про начебто самовільне залишення нею військової частини. Вказані акти на ознайомлення їй також не надавалися, а були надіслані засобами поштового зв`язку. На переконання позивача, жодного правового аргументу для притягнення її до дисциплінарної відповідальності не було, а звинувачення її у самовільному залишенні військової частини є безпідставними, оскільки у цей час вона перебувала на лікарняному по догляду за дитиною і діяла виключно в інтересах неповнолітньої дитини з інвалідністю підгрупи А. Стверджує, що вона як мати неповнолітньої дитини з інвалідністю підгрупи А, має право на відпустки за сімейними обставинами, тому вона подавала безпосередньому командиру рапорти про надання їй такої відпустки, оскільки на той період була необхідність у відвідуванні лікарів з дитиною, виконання рекомендації лікарів, організації побуту дитини та її безпеки в умовах знеструмлення міста тощо, проте на думку позивача, ці рапорти не були зареєстровані, не підписані командиром частини, а були знищені. Саме тому позивач просить визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023№7 і від 31.01.2023 №8.

Також позивач подала клопотання про поновлення строку на звернення до суду, в якому зазначила, що строк нею пропущений з поважних причин. Зокрема 13.02.2023 вона подала на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 рапорт з вимогою надати документи, які стали підставою для накладення стягнення, але станом на 17.03.2023 (дата подачі позову до суду) відповіді на цей рапорт вона не отримала. Також вказує, що в період з 06.03.2023 по 10.03.2023, з 14.03.2023 по 17.03.2023 вона перебувала на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.03.2023 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 09.05.2023. Цією ж ухвалою у військової частини НОМЕР_1 витребувано належним чином завірені копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2022 №74, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2023 №2 та оскаржуваних наказів, а також встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов.

За клопотанням представника відповідача судове засідання, призначене на 09.05.2023, відкладено на 23.05.2023.

За клопотанням позивача судове засідання, призначене на 23.05.2023, відкладено на 06.06.2023.

В судовому засіданні 06.06.2023 представник відповідача подала клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду на 20.06.2023.

Від відповідача 20.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В обгрунтування зазначив, що з 10.10.2022 по 21.11.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб) позивач не перебувала на військовій службі, що стало підставою призначення проведення службових розслідувань за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової служби. У ході проведення службових розслідувань було встановлено, що в обох випадках позивач самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 та була відсутня на військовій службі без поважних причин і проводила час на власний розсуд з 10.10.2022 по 21.11.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб) відповідно.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2022 №74 «Про результати проведення службового розслідування» було доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової роботи в/ч НОМЕР_1 підготувати клопотання до командира в/ч НОМЕР_3 про накладення стягнення на ОСОБА_1 .

Також 03.01.2023 Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 2 "Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин старшого солдата ОСОБА_1 " доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової роботи в/ч НОМЕР_1 підготувати клопотання до командира в/ч НОМЕР_3 про накладення стягнення на ОСОБА_1 .

Листом в/ч НОМЕР_3 від 30.01.2023 військову частину НОМЕР_1 було повідомлено, що відповідно до ст. 54 Дисциплінарного статуту ЗСУ командир має право застосовувати стягнення, визначені в п.п. "а"-"г" ст. 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

У подальшому командиром в/ч НОМЕР_1 були винесені оскаржувані накази, а саме наказ № 7 від 31.01.2023 "Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.11.2022 №74" та наказ № 8 від 31.01.2023 "Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.01.2023 №2".

Крім того, Другим слідчим відділом (з дислокацією в м.Житомир) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому, 06.04.2023 розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000349 за ч.5 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 у період з 10.10.2022 до 21.10.2022, а 18.05.2023 розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000549 за ч.5 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 у період з 24.11.2022 до 12.12.2022.

Відповідач стверджує, що рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності були прийняті, виходячи з доведених належним чином протиправності її дій та порушення нею вищезазначених норм законодавства та за наявності вини військовослужбовця у їх скоєнні, котрі підтвердженні актами службового розслідування, а тому вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів. Невихід позивача на військову службу без поважних причин фактично був прогулом, оскільки командиром в/ НОМЕР_4 було відмовлено у наданні додаткових відпусток за сімейними обставинам у зв`язку з неодноразовим наданням позивачу такої відпустки та службовою необхідністю у виконанні нею своїх посадових обов`язків, обумовленою дією воєнного стану, а також у зв`язку із недоцільністю (енергопостачання міста було відновлене). Також наголосив, що проведення службового розслідування перед накладенням дисциплінарного стягнення не є обов`язковим. На обгрунтування своєї позиції відповідач надав дві довідки про періоди відсутності позивача на військовій службі, з яких вбачається, що за 2022 рік вона була відсутня на службі 258 днів, а за п`ять місяців 2023 року 79 днів.

В судовому засіданні 20.06.2023 ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, враховуючи думку сторін, суд ухвалив перейти до письмового провадження.

Суд, заслухавши доводи позивача, та її представника, які позов підтримали та наполягали на його задоволенні, думку представника відповідача, яка повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог за безпідставністю, та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення, військове звання старший солдат.

10.10.2023 від безпосереднього командира позивачки надійшов рапорт з доповіддю про те, що ОСОБА_1 10.10.2022 о 14 год. 30 хв. самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 без його дозволу, повідомивши, що вона їде додому. На підставі вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 наказом від 10.10.2022 №157 було призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а наказом №251 її з 10.10.2023 виключено з продовольчого забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 10.10.2022.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №261 від 21.10.2022 позивача зараховано на продовольче забезпечення та відновлено виплату грошового забезпечення з 21.10.2022 у зв`язку з її поверненням до військової частини після самовільного залишення. За вказаним фактом самовільного залишення військової частини було проведене службове розслідування.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2022 №74 «Про результати проведення службового розслідування» за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військові службі без поважних причин з 10.10.2022 до 21.10.2022 (11 діб) доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової роботи в/ч НОМЕР_1 підготувати клопотання до командира в/ч НОМЕР_3 про накладення стягнення на ОСОБА_1 .

Однак, 24.11.2022 від командира взводу матеріального забезпечення надійшов рапорт з доповіддю про те, що ОСОБА_1 24.11.2022 з 08-00 год. відсутня на військовій службі. На підставі вказаного рапорту командиром військової частини наказом від 24.11.2022 №188 було призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 позивачкою, а наказом №293 позивача з 24.11.2022 виключено з продовольчого забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 24.11.2022.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №261 від 12.12.2022 позивача зараховано на продовольче забезпечення та відновлено виплату грошового забезпечення з 12.12.2022 у зв`язку з її поверненням до військової частини після самовільного залишення. За вказаним фактом самовільного залишення військової частини було проведене службове розслідування.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.01.2023 №2 «Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин старшого солдата ОСОБА_1 » за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військові службі без поважних причин з 24.11.2022 до 12.12.2022 (18 діб), доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової роботи в/ч НОМЕР_1 підготувати клопотання до командира в/ч НОМЕР_3 про накладення стягнення на ОСОБА_1 .

Листом в/ч НОМЕР_3 від 30.01.2023 військову частину НОМЕР_1 було повідомлено, що відповідно до ст. 54 Дисциплінарного статуту ЗСУ командир має право застосовувати стягнення, визначені в п.п. "а"-"г" ст. 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

На підставі розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_3 №502/6/4 від 30.01.2023, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 31.01.2023 №7 (з основної діяльності) «Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.11.2022 №74» пункт 2 наказу від 23.11.2022 №74 викладено в наступній редакції:

«За самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 протягом 11 діб (з 10.10.2022 по 21.10.2022), порушення вимог абз. 2, 3, 4, 5, 11 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999, вимог статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 кухарю взводу матеріального забезпечення старшому солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 оголосити догану».

На підставі розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_3 №502/6/4 від 30.01.2023, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 31.01.2023 №8 (з основної діяльності) «Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.01.2023 №2» пункт 2 наказу від 03.01.2023 №2 викладено в наступній редакції:

«За самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 протягом 18 діб (з 24.11.2022 по 12.12.2022), порушення вимог абз. 2, 3, 4, 5, 11 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999, вимог статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 кухарю взводу матеріального забезпечення старшому солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 оголосити сувору догану».

Не погоджуючись із вказаними наказами та вважаючи їх протиправними, позивач звернулася із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд застосував наступні норми права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3), який продовжувався і триває до сьогодні.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту ЗСУ усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацами 2, 4 ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Згідно із ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 129 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Внутрішній порядок досягається:

глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України;

чіткою організацією бойової підготовки;

зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом;

неухильним виконанням розпорядку дня;

додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України (стаття 130 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Згідно ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що позивач як військовослужбовець повинна бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. А у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з 10.10.2022 по 21.11.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб) позивач була відсутня на військовій службі, що стало підставою призначення проведення службових розслідувань за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової служби. В ході проведення службових розслідувань було встановлено, що в обох випадках позивач самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 та була відсутня на військовій службі без поважних причин і проводила час на власний розсуд з 10.10.2022 по 21.11.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб) відповідно.

Наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2022 №74 та №2 від 03.01.2023 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військові службі без поважних причин з 10.10.2022 до 21.10.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб) відповідно вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності в порядку ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно із оскаржуваним наказом № 7 від 31.01.2023, яким внесено зміни до наказу №74 від 23.11.2022, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани було самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 протягом 11 діб (з 10.10.2023 по 21.10.2023), порушення вимог абзацу 2, 3, 4, 5, 11 статей 11, 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно із оскаржуваним наказом № 8 від 31.01.2023, яким внесено зміни до наказу №2 від 03.01.2023, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошення суворої догани було самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 протягом 18 діб (з 24.11.2023 по 12.12.2023), порушення вимог абзацу 2, 3, 4, 5, 11 статей 11, 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що лише 13.02.2023 їй стало відомо про оскаржувані накази і про те, що вони їй оголошені не були.

Як убачається з копії довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини Оліївської сільської ради Житомирської області від 22.02.2023 №96/1, ОСОБА_1 перебувала з 27.01.2023 по 11.02.2023 на лікарняному по догляду за хворою дитиною.

Після виходу з лікарняного, 13.02.2023 об 11 год. 30 хв. позивачці було запропоновано ознайомитись під особистий підпис з наказами командира в/ч НОМЕР_1 , в тому числі і з оскаржуваними наказами №7 від 31.01.2023 про внесення змін в наказ командира в/ч НОМЕР_1 №74 від 23.11.2022 та №8 від 31.01.2023 про внесення змін в наказ командира в/ч НОМЕР_1 №2 від 03.01.2023. Однак, позивач відмовилася ознайомлюватись з наказами особисто, слухати їх доведення та ставити особистий підпис про ознайомлення.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вжито заходів для своєчасного ознайомлення позивача із оскаржуваними наказами, проте вона відмовилася це робити, про що складено акт про відмову від підпису про ознайомлення від 13.02.2023.

Стосовно доводів позивача про те, що вона як мати неповнолітньої дитини з інвалідністю підгрупи А, має безумовне право на відпустку за сімейними обставинами, суд зазначає.

Згідно п.п. 9,10 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» відпустка за сімейними обставинами без збереження грошового забезпечення надається військовослужбовцю у таких випадках: укладення ним шлюбу - тривалістю до 10 календарних днів; тяжкого стану здоров`я або смерті рідних по крові або по шлюбу:дружини (чоловіка), батька (матері), вітчима (мачухи), сина (дочки), пасинка (падчерки), рідного брата (рідної сестри) військовослужбовця, батька (матері) подружжя або особи, на вихованні якої перебував військовослужбовець, - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;пожежі або іншого стихійного лиха, яке спіткало сім`ю військовослужбовця або осіб, зазначених у підпункті 2 цього пункту, - тривалістю до 15 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад; в інших виняткових випадках, коли присутність військовослужбовця в сім`ї необхідна, за рішенням командира (начальника) військової частини - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад. Така відпустка може надаватися один раз протягом календарного року. За рішенням командира (начальника) військової частини військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин без збереження грошового забезпечення загальною тривалістю не більш як 15 календарних днів на рік.

Водночас реалізація такої можливості вимагає дотримання певного механізму визначеного, зокрема, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами).

Зокрема, п. 8.12 цієї Інструкції визначено, що військовослужбовець має подати командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2022 за вх.4132 від позивача через стройову частину на ім`я командира надійшов рапорт з проханням надати їй додаткову відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 11.10.2022. За результатами розгляду вказаного рапорту командиром в/ч НОМЕР_1 було прийнято рішення про відмову у наданні відпустки у зв`язку з неодноразовим наданням позивачеві даного виду відпустки та службовою необхідністю, обумовленою дією воєнного стану, у виконанні нею своїх посадових обов`язків. Копія резолюції з відмовою у наданні відпустки, а також письмова відповідь були надіслані позивачеві поштою (вх.№1893 від 10.10.2022).

23.11.2022 за вх.5235 від позивача через стройову частину на ім`я командира надійшов рапорт з проханням надати їй додаткову відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 календарних днів з 24.11.2022 у зв`язку із ситуацією, яка склалася внаслідок знеструмлення міста та необхідністю догляду за дитиною з інвалідністю підгрупи А. За результатами розгляду вказаного рапорту командиром в/ч НОМЕР_1 було прийнято рішення про відмову у наданні відпустки у зв`язку з недоцільністю, оскільки енергопостачання міста відновлене. Позивач не заперечує, що її безпосередній командир в телефонній розмові повідомив їй про відмову у наданні відпустки за сімейними обставинами та про необхідність з`явитися на службу.

Суд звертає увагу, що положеннями п. 4 ч. 9 ст. 10-1 «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що даний вид відпустки (за сімейними обставинами) може бути наданий в інших виняткових випадках, коли присутність військовослужбовця в сім`ї необхідна, за рішенням командира (начальника) військової частини.

Відповідно до наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким:

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни: може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак, наявність такого терміну в законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження: подібний термін є приводом для докладною аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним:

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів: принципів реалізації відповідної владної управлінської функції: принципів здійснення дискреційних повноважень: змісту публічного інтересу: положень власної компетенції: вказівок, викладених у інтерпретаційних актах: фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики: судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність: публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується: зміст конституційних прав та свобод особи: якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у відповідача дискреційних повноважень, передбачених положеннями п. 4 ч. 9 ст. 10-1 «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», щодо визначення наявності виняткових випадків.

Таким чином, наявність відповідних виняткових обставин встановлюється відповідачем у кожному індивідуальному випадку на підставі поданих військовослужбовцем пояснень у рапорті та додатково долучених документів (доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт самовільного залишення військової частини позивачкою з 10.10.2022 по 21.11.2022 (11 діб) та з 24.11.2022 по 12.12.2022 (18 діб).

Оцінивши в сукупності докази у справі, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, суд встановив, що командир військової частини НОМЕР_1 , приймаючи спірні накази від 31.01.2024 №7 та №8, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту вид стягнення визначається начальником (командиром) особисто на підставі висновку службового розслідування. Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку.

Тобто, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №380/12332/20, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як «догана» і «сувора догана» та дотримано наведені приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1, ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 295 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 №7 та №8 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

25.02.25