Справа № 520/32824/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 р. Справа № 520/32824/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.) від 05.11.2024 року по справі № 520/32824/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні пенсії по інвалідності;

- зарахувати такі періоди роботи: 22.08.1978 - 26.04.1982; 05.05.1986 - 04.07.1986; 15.06.1988 - 01.01.1989; 01.11.1991 - 31.05.1993; 07.06.1993 - 28.12.1995; 12.03.1996 - 15.09.1996; 14.10.1996 - 31.12.2003 згідно з дублікатом трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу, для призначення пенсії по інвалідності;

- зарахувати період проходження військової служби з 20.09.1986 р. по 19.11.1984 р. до страхового стажу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 64 від 25.08.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1978 до 26.04.1982, за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період військової служби з 20.06.1984 до 19.11.1984, згідно з довідкою від 19.10.2023 № ВВОБ/7697.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 18.08.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду у цій справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн (п`ятсот тридцять шість гривень) 50 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн (п`ятсот тридцять шість гривень) 50 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління пенсійного фонду в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону № 1058 для осіб з інвалідністю 2 групи, від 56 років до досягнення 59 років включно, становить 14 років. Згідно доданих позивачем документів до заяви про призначення пенсії по інвалідності стаж роботи на дату звернення складає 09 років 11 місяців 28 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 22.08.1978 по 26.04.1982 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985, оскільки дата заповнення трудової не відповідає періоду роботи; та не зараховано період проходження військової служби згідно "учетно-послужной карточки" (мовою оригіналу). Судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог не взято до уваги, що уточнюючі довідки про підтвердження вищезазначених періодів роботи та проходження військової служби позивачем не надавалися. Для зарахування періоду роботи з 22.08.1978 по 26.04.1982 потрібно надати уточнюючу довідку про заробітну плату за цей період. Відповідно, такі записи не можна прийняти до уваги для підтвердження стажу. Вважає, що судом 1 інстанції неправомірно зобов`язано Управління зарахувати до страхового стажу період роботи 22.08.1978 по 26.04.1982 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 та періоди проходження військової служби.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказав, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, а отже й не може впливати на її особисті права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , особа з інвалідністю ІІ групи, звернувся 18.08.2024 до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювало ГУ ПФУ у Київській області. Рішенням від 25.08.2023 № 64 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності не обхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано період роботи, період роботи з 22.08.1978 до 26.04.1982, за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає періоду роботи.

Також не зараховано період проходження військової служби, оскільки відсутня уточнююча довідка від ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ у Київській області № 64 від 25.08.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності є протиправним та підлягає скасуванню. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд задовольнив частково позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1978 до 26.04.1982, за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 ; період військової служби з 20.06.1984 до 19.11.1984, згідно з довідкою від 19.10.2023 № ВВОБ/7697, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 18.08.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду у цій справі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статі 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини першої статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а саме дублікатом трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 підтверджено періоди роботи позивача з 22.08.1978 по 26.04.1982.

Єдиною підставою незарахування спірного періоду відповідач зазначає лише те, що дані записи містяться саме в дублікаті трудової книжки, дата заповнення якої не відповідає періоду роботи, з приводу чого колегія суддів зазначає таке.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція № 162), та яка була чинна на момент дати заповнення дублікату трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно пункту 5.1 Інструкції № 162 особа, яка втратила трудову книжку (вкладиш до неї), має негайно заявити про це адміністрації за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівникові іншу трудову книжку або вкладку до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» у правому верхньому кутку першої сторінки.

Пунктами 5.2, 5.3 Інструкції № 162 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. До розділів «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» та «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження та заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до вступу на дане підприємство вже працював як робітник або службовець, то при заповненні дубліката трудової книжки у розділі «Відомості про роботу» у графі 3 насамперед вноситься запис про загальний стаж роботи в якості робітника або службовця до вступу на дане підприємство, підтвердженому документами. У тому випадку, коли документи не містять повністю зазначених вище відомостей про роботу в минулому, до дублікату трудової книжки вносяться відомості, що є в документах.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 від 15.10.1985 у правому верхньому кутку першої сторінки має напис «Дублікат», тому в неї були внесені відомості про роботу в минулому, а саме стосовно періоду з 22.08.1978 по 26.04.1982.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені пенсійним органом недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.

Окрім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні відповідного стажу роботи до страхового стажу при призначенні позивачу пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права, що узгоджується з правовою позицією в постановах Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17, від 11.07.2019 року у справі № 683/737/17.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача з 22.08.1978 до 26.04.1982, за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 , підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Стосовно доводів апелянта про те, що період проходження військової служби не підлягає зарахуванню, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби підтверджується виданою позивачу Довідкою № ВВОБ/7697 від 19.10.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходив строкову (надстрокову) службу з 20.06.1984 по 19.11.1984. Підстава: особова картка та військовий квиток НОМЕР_2 вид. Фрунзенським РВК. /а.с.19/

Доводи відповідача про те, що дана довідка не може бути прийнята судом, адже вона не надавалась відповідачу є безпідставними, адже факт надання її безпосередньо до суду не вказує на порушення процедури звернення, адже остання була досліджена судом як доказ наявності у позивача права на зарахування періоду з 20.06.1984 по 19.11.1984 до страхового стажу.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача, що суд на себе перебрав дискреціні повновадення останнього, адже обраний судом спосіб захисту прав позивача в даному випадку є ефективним та забезпечить поновлення порушеного права і одержання позивачем бажаного результату.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 по справі № 520/32824/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов