Справа № 400/7636/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7636/24

Перша інстанція: суддя Величко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Департаменту кіберполіції Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів в частинах, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А :

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту кіберполіції Національної поліції України № 306 о/с від 29.07.2024 року в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Миколаївській області № 636 о/с від 31.07.2024 року в частині переведення майора поліції ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на попередній посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області з 01 серпня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до наказу Департаменту кіберполіції від 29.07.2024 року № 306 о/с з 01.08.2024 року він звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області, переведений для подальшого проходження служби в ГУНП в Миколаївській області. Підставою переведення на іншу посаду та звільнення в наказі визначені: лист ГУНП в Миколаївській області від 24.06.2024 р. № 2567/01/14-2024, доповідна записка полковника поліції начальника відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області Забеліної Г.О. № 19661-2024 від 28.06.2024 та лист МУ Департаменту ВБ НП України № СЕД-15381-2024 від 10.07.2024 року, які позивачу для ознайомлення не надавались. Наказом ГУНП в Миколаївській області № 636 о/с від 31.07.2024 року відповідно до ч. 1 та 8 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", з 01 серпня 2024 р., майор поліції ОСОБА_1 , який прибув з Департаменту кіберполіції НП України, переведений на посаду старшого інспектора роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області. На переконання позивача, вищевказаний наказ в частині його переміщення є протиправним, оскільки з посадовою інструкцією старшого інспектора роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області його ніхто не ознайомлював. Окрім того, позивач не надав згоди на своє переміщення (переведення) на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, в іншу місцевість, а тому відповідачами порушено положення статті 32 Кодексу законів про працю України.

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області та Департамент кіберполіції Національної поліції України заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що наказом Національної поліції України від 07.06.2024 № 625 змінено штати відповідача та створено новий стройовий підрозділ батальйон поліції особливого призначення (стрілецький). З метою укомплектування Батальйону відповідач вжив ряд організаційних заходів, зокрема, зобов`язав керівників підрозділів поліції на місцях провести аналіз роботи підлеглих, виходячи з професійних якостей для переміщення, виходячи з інтересів служби. Відтак позивача правомірно переміщено на рівнозначну посаду. Поряд з цим, відповідач звернув увагу на тому, що Законом України від 15.03.2022 № 2123-ІХ «Про внесення змін до Законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» внесено зміни до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», внаслідок яких з 01.05.2022 виключена можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських. Тому до спірних правовідносин положення статті 32 КЗпП України не підлягають застосуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, надання невірної правової оцінки обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянти зазначають, що суд першої інстанції не врахував, що згода поліцейського є необхідною при переміщенні його по службі за ініціативою поліцейського, а також у зв`язку зі скороченням штатів. В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Водночас пункт 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість. Крім цього, у пункті 54 мотивувальної частини постанови від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19 Верховний Суд сформував правову позицію про те, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці.

Апелянти наголосили, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що законодавцем не встановлено жодною нормою права, видавати посадові інструкції заздалегідь. В батальйоні згідно штатного розпису наявна не одна посада старшого інспектора, відповідно з моменту призначення ОСОБА_1 , на службу він не з`являвся, що унеможливило роботодавцю, вивчити всі індивідуальні якості та здібності поліцейського та відповідно розробити у відсутність останнього на службі такі інструкції. Керівництво ставить за мету, для більш ефективного застосування на службі поліцейських, які призначені в новостворений підрозділ при розробці та затвердженні інструкцій, враховувати всі індивідуальні здібності та навики кожного поліцейського, в тому числі з урахуванням його стану здоров`я та інших особливостей спеціаліста, як такого. На момент розгляду справи судом, а саме 26.09.2024 посадова інструкція по новій посаді позивача була відсутня у зв`язку із знаходженням в стадії розроблення Положення про Батальйон особливого призначення, по встановленій законодавством процедурі. Тому відповідач не надав з поважних причин докази, які є необхідними для повного та всебічного дослідження питання щодо функцій новоствореного стройового підрозділу та повноважень позивача на новій посаді. Крім того, Наказом ГУНП в Миколаївській області №242 від 04.10.2024 затверджено Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області. Також посадові інструкції ОСОБА_1 затверджені 04.10.2024 командиром ОСОБА_2 , але позивача з ними не ознайомлено, оскільки він продовжував знаходитись на лікарняному.

До того ж ГУНП в Миколаївській області зазначило, що питання наявності документів, які визначають функції підрозділу, до якого переведений позивач та його повноважень на новій посаді не має ніякого значення для вирішення питання про правомірність переміщення поліцейського до іншого структурного підрозділу одного і того територіального органу, які уведено в штат органу і фінансуються державним бюджетом для виплати грошового забезпечення.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 29.07.2024 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області.

Наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 625 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до яких скорочено посади в апараті відповідача, окремих його підрозділах, та введено у штат такий підрозділ як батальйон.

10 липня 2024 командир Батальйону подав на ім`я начальника відповідача доповідну записку про наявний некомплект вакантних посад поліцейських середнього складу та про необхідність переведення до Батальйону для подальшого проходження служби поліцейських відповідача.

До доповідної записки заступника начальника ГУНП в Миколаївській області від 11.07.2024 «Про укомплектування БПОП «стрілецький» ГУНП в Миколаївській області додано Список поліцейських, які можуть бути переміщені на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, на вакантні посади до Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 29.07.2024 № 306 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.07.2024 № 636 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 переміщено на рівнозначну посаду старшого інспектора роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області.

Вважаючи накази від 29.07.2024 року № 306 о/с та від 31.07.2024 року № 636 о/с протиправними у відповідній частині, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наказ №636 о/с в частині призначення позивача не відповідає вимогам, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України (не є обґрунтованим, добросовісним, розсудливим, пропорційним тощо), оскільки переміщення поліцейського на посаду, для якої не встановлено повноважень, явно не сприяє ефективності несення відповідним поліцейським служби і не виходить з інтересів служби.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Закон України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Спірним питанням у межах розгляду даної справи є правомірність звільнення позивача з попередньої посади в ГУ НП в Миколаївській області та переміщення його для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, на рівнозначну посаду старшого інспектора роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області, без надання позивачем згоди на таке переміщення, яка передбачена ст.32 КЗпП.

З метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії режиму воєнного стану та з метою врегулювання питань діяльності поліції передусім в умовах воєнного стану Законом України від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», який набрав чинності з 01.05.2022 та діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України, внесено зміни до Закону №580-VIII.

Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Однак відсутність у Законі № 580-VIII норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, як помилково вважає позивач, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських під час дії воєнного стану, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Переміщення поліцейського з ініціативи начальника, повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.

Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Таке переведення (переміщення) здійснюється виключно в інтересах служби і незалежно від волі поліцейського.

Тобто до спірних правовідносин приписи ст.32 КЗпП України застосуванню не підлягають.

Згідно приписів частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Відповідно до ч.9 ст.65 Закону №580-VIII, переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський, що і було зроблено відповідачами.

Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

У контексті спірних правовідносин вважливо наголосити на тому, що на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду, не є обов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Таким чином, твердження позивача, що відсутність його попередньої згоди на переведення на іншу посаду є підставою для скасування спірного наказу, не можна вважати обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом № 580/2706/23 від 31 січня 2025 року, №520/16482/23 від 31 січня 2025 року,

Щодо доводів суду першої інстанції про відсутність нормативного документу, яким встановлено завдання та функції Батальйону, до якого переведений позивач, а також не прийняті посадові інструкції на посади його поліцейських, судова колегія зазначає наступне.

За приписами ст. 15 Закону № 580-VIII структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції. У зв`язку із покладення на поліцію додаткових функцій наказом Національної поліції № 625 у штат ГУНП в Миколаївській області уведений новий підрозділ батальйон особливого призначення (стрілецький).

Відповідно до п. 20 р. 5 Положення про ГУНП в Миколаївській області, затвердженого наказом Національної поліції України від 10.06.2020 № 440, керівник територіального органу поліції зобов`язаний вживати добір та розстановку кадрів для забезпечення виконання функцій органу.

Із переліку змін у штатах, затверджених наказом НПУ від 07.06.2024 № 625 вбачається, що штатний розпис організаційно розпорядчий документ, що відображає структуру, чисельність відділів, працівників, а також розмір їхньої заробітної плати.

Крім того, штатний розпис може містити в собі також облік всіх можливих додаткових виплат працівникам премій, компенсацій і т. д. залежно від посади.

У відповідності до ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейські проходять службу в поліції: - на посадах у центральному органі управління поліції, територіальних органах, закладах, установах поліції; - під час перебування в розпорядженні згідно з положеннями статті 67 цього Закону; - під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Статтею 17 Закону № 580VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Таким чином, з огляду на те, що в штаті ГУНП в Миколаївській області створено додатково підрозділ, передбачено його структуру та визначено кількість посад, фінансування та вони були вакантними, керівник органу поліції мав право проводити комплектування штату цього підрозділу поліцейськими в інтересах служби та видавати спірні накази про переміщення позивача для подальшого виконання функцій поліції, які є нагальними у особливий період військового стану і будуть виконуватись працівниками поліції відповідно до Положення про батальйон та посадових обов`язків.

Додатково колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18, в якій Верховний Суд зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважив, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

У цій постанові Верховний Суд визначив, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Тож, у підсумку, Верховний Суд у справі № 1640/3394/18, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Аналогічні правові позиції підтримані Верховним Судом в постановах від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, від 16.11.2023 у справі № 300/3110/20, від 21.12.2023 у справі № 440/2017/20, від 13 лютого 2025 року у справі № 400/1744/24.

Застосовуючи вищезазначені підходи до обставин цієї справи, колегія суддів наголошує, що в частині протиправності наказу №636 о/с щодо переведення позивача з підставі того, що наказ не відповідає вимогам, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України (не є обґрунтованим, добросовісним, розсудливим, пропорційним тощо), не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Крім того, в даному випадку судом першої інстанції вірно встановлено, що позивача переведено саме на рівнозначну посаду, відповідно до приписів ч.1 ст.65 Закону № 580VIII та Переліком посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань, затверджених наказом Національної поліції України від 04.12.2015 № 142.

Судова колегія враховує, що позивач не приступав до виконання посадових обов`язків з моменту переміщення (довідка з медичної карти хворого №6104), а отже питання наявності документів, які визначають функції підрозділу, до якого переведений позивач та його повноважень на новій посаді не має вирішальне значення для вирішення питання про правомірність переміщення поліцейського до іншого структурного підрозділу одного і того територіального органу, які уведено в штат органу і фінансуються державним бюджетом для виплати грошового забезпечення.

В свою чергу, наказом ГУНП в Миколаївській області №242 від 04.10.2024 затверджено Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області. Також посадові інструкції ОСОБА_1 затверджено 04.10.2024 командиром ОСОБА_2 , але його з ними не ознайомлено, оскільки позивач продовжував знаходитись на лікарняному.

Відповідно до розділу ІІІ Положення до функцій підрозділу нового Батальйону належить забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах і т.п., виявлення, припинення та розкриття адміністративних та кримінальних правопорушень.

З до довідки про проходження служби ОСОБА_1 вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2011 року, має досвід служби на посадах і оперуповноваженого, інспектора та слідчого, що відповідає належній кваліфікації для зайняття посади в батальйоні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ГУ НП в Миколаївській області, що ОСОБА_1 перемістили до підрозділу, який виконує ті ж самі поліцейські функції, що останній виконував раніше та має усі необхідні навички.

Щодо нагальності, доцільності і ефективності переведення позивача на іншу посаду в інтересах служби та з метою її ефективності, варто врахувати, що статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та триває по теперішній час.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оборону України» оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану, також доповнено ч.4 ст. 8 Закону № 580-VIII, відповідно до якої під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліції» визначені функції та повноваження органів поліції. У той же час в умовах особливого періоду на органи поліції, покладені додаткові повноваження, передбачені ст. 24 Закону № 580-VIII, серед них (на момент виникнення спірних відносин):

- у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості;

- під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Отже, під час дії воєнного стану на органи поліції покладено додаткові повноваження і функції, які є відсутніми в умовах мирного часу.

Саме за цих обставин та умов необхідності особливого періоду проведено зміни якісної структури штату ГУНП області (зменшено кількість працівників однієї специфіки і збільшення працівників підрозділів особливого призначення).

Згідно пояснювальної записки до проекту Закону № 2123-IX, його розроблено з метою врегулювання питань діяльності поліції передусім в умовах воєнного стану.

Судова колегія наголошує, що позивача переведено на рівнозначну посаду, в межах однієї місцевості і одного правоохоронного органу під час дії на території України воєнного стану, що повністю відповідає приписам Закону № 580-VIII.

У листах та доповідній записці, що стали підставою прийняття спірних наказів, наведення обґрунтування та мотиви переміщення позивача для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, при цьому вирішення такого питання є дискреційним повноваженням відповідача.

Зокрема, з доповідної записки начальника відділу протидії кіберзлочинам вбачається, що ОСОБА_1 має необхідну кваліфікацію та досвід роботи по припиненню правопорушень, відповідні ділові і моральні якості, які необхідні для виконання більш нагальних потреб по виконанню функцій поліції у особливий період та за ч.ч. 8 та 9 статті 65 Закону, переведення поліцейського може здійснюватися, в тому числі, за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (а.с.68-69).

При цьому, як зазначено вище, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Враховуючи викладене, судова колегія наголошує, що позивач переміщений на рівнозначну посаду в межах однієї області, відповідно до ч.1, ч.8 та ч.9 ст.65 Закону № 580-VIII для більш ефективної служби, з дотриманням процедури чинної редакції Закону, з метою оптимізації діяльності поліції та під час дії воєнного стану.

Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує, що ДК НПУ та ГУНП в Миколаївській області, приймаючи оспорюванні накази, діяли виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушень прав та законних інтересів позивача.

Суд першої інстанції неповно дослідив долучені до матеріалів справи докази, у зв`язку із тим дійшов невірного висновку, що переміщення поліцейського на посаду для якої не встановлено повноважень явно не сприяє ефективності несення відповідним поліцейським служби і не виходить з інтересів служби та як наслідок безпідставно задовольнив позовну заяву ОСОБА_1 .

Крім того, у межах даної справи не є спірним питання щодо наявності у Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Миколаївській області повноважень на здійснення певних функцій, завдань та чи розроблено положення і затверджено посадові інструкції.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 серпня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Департаменту кіберполіції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року скасувати та прийняти постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко