Справа № 440/4863/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 р. Справа № 440/4863/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, по справі № 440/4863/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частина НОМЕР_1 (далі-відповідач) , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільненні сержанта ОСОБА_1 фельдшера медичного пункту з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт сержанта ОСОБА_1 фельдшера медичного пункту про звільнення з військової служби, від 14 грудня 2023 року, та прийняти відповідне рішення про звільнення, з урахуванням неможливості прибути до військової частини з поважних причин.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі №440/4863/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що адвокатом Макеєвим Д.В. на адресу військової частини поштовим зв`язком направлений супровідний лист від 14.12.2023 № 45/23, якому зазначено причини неможливості ОСОБА_1 прибути до військової частини та наведено норми закону які можливо застосувати для дотримання порядку звільнення з військової служби з рапортом ОСОБА_1 від 14.12.2023 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з тим, що військовослужбовець-жінка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на наміру продовжувати службу у Збройних Силах України не має.

У відповіді військова частина зазначила, що супровідний лист визнано "Адвокатським запитом", рапорт від 14.12.2023 визнано додатком та повідомлено, що він не підлягає відокремленню та розгляду.

Не отримавши відповіді на вказаний рапорт, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було додержано порядку звернення військовослужбовця з рапортом та документи, які підтверджують підстави звільнення, а тому протиправна бездіяльність зі сторони Військової частини НОМЕР_1 відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

За приписами частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абз. 1 п. 12 розділу І Положення № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно із абзацом третім пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Пунктом 5 додатку 19 Інструкції №170 встановлено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також Інструкція №40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Пунктом 236 Положення № 1153/2008 передбачено, що з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Згідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Отже, за приписами 242 Положення № 1153/2008 виключення зі списків особового складу військової частини є можливим тільки після здачі військовослужбовцем посади.

Так, згідно до п.12.7 Інструкції №170 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед направленням документів на їх звільнення за всіма підставами проводиться бесіда із складанням аркуша бесіди. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці служб персоналу, юридичних, фінансових служб тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ (далі Статут ЗС України) передбачено, що цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

У відповідності до вимог статті 14 згаданого Статуту ЗС України передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 наведеного Статуту ЗС України встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Таким чином, із аналізу наведених норм слідує, що подання військовослужбовцем рапорту про звільнення з військової служби повинно відбуватися з дотриманням вищенаведеного чинного законодавства, при цьому, відповідний рапорт подає безпосередньо військовослужбовець.

Крім того, виходячи з приписів законодавства звільнення військовослужбовця відбувається за певною процедурою, а саме: з військовослужбовцем перед направленням документів на їх звільнення проводиться бесіда із складанням аркуша бесіди; виключення зі списків особового складу можливо лише після здачі військовослужбовцем в установлені строки посади.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом на посаді фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

З 2021 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

11.03.2022 року у зв`язку з веденням воєнного стану з метою збереження життя та здоров`я дітей ОСОБА_1 покинула територію України з дітьми. На теперішній час ОСОБА_1 проживає разом з дітьми на території Сполучених Штатів Америки, де отримали статус біженців.

На підставі вказаного, представником ОСОБА_1 адвокатом Макеєвим Д.В. було направлений лист від 14.12.2023 № 45/23 до Військової частини НОМЕР_1 разом з наступними додатками: ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

В зазначеному листі адвокатом про обставини за якими ОСОБА_1 не може власно подати рапорт до військової частини та наведено норми закону які можливо застосувати для дотримання порядку звільнення з військової служби з рапортом ОСОБА_1 від 14.12.2023 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з тим, що військовослужбовець-жінка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та наміру продовжувати службу у Збройних Силах України не має.

Враховуючи вказане, позивач звернулася через адвоката до військової частини з рапортом про звільнення.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (Закон № 5076-VI) установлено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Вказаний перелік не передбачає можливості представників звернення до військових частин з рапортом щодо звільнення з військової служби.

Разом з тим, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

При цьому, жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості звернення з таким рапортом представника особи, яка проходить військову служби. Сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення відповідного рапорту.

В своїй позовній заяві представник позивача, особисто вказав, що починаючи з 11.03.2022 ОСОБА_1 знаходиться поза межами України. Крім того, в позивній заяві прямо зазначено, що позивач не має можливості покинути межі Сполучених штатів Америки так, як в разі залишення її території позивач втратить статус біженця (втратить гуманітарний пароль).

Варто зазначити, що ні до позовної заяви, ні до будь якого запиту, ні до будь якого рапорту позивачем, або його представником не було долучено жодного (копії) конверту з відмітками його направлення засобами поштового зв`язку, в тому числі міжнародного.

З наведено вбачається, що у даній справі відсутні докази того, що позивач особисто зверталася з рапортом про звільнення з військової служби підставі п.п. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до Військової части НОМЕР_1 .

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що військовою частиною надавалася відповідь на лист представника ОСОБА_1 адвоката Макеєвим Д.В. від від 14.12.2023 № 45/23.

Так, листом Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 року №1546/32/15/1693 зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не може вийти за межі наданих повноважень, та здійснити заходи направлені на звільнення на підставі абзацу 9 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» без особистої участі військовослужбовця ОСОБА_1 із застосування засобів електронної комунікації.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірні правовідносини, які виникли між відповідачем та позивачем регулюються не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

У спірних правовідносинах порядок проходження служби військовослужбовцями, у тому числі підстави і порядок (механізм) звільнення врегульовані Законом №2232-ХІІ, Положенням № 1153 та Інструкцією №170, у зв`язку з чим норми КЗпП України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Вказана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 120/3458/19-а.

Враховуючи вказане, колегією суддів не встановлено протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільненні сержанта ОСОБА_1 фельдшера медичного пункту з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", через те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення особисто позивача до військової частини з рапортом у порядку та спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому відповідач не допускав протиправної бездіяльності щодо його не розгляду.

Відтак, колегія суддів за приведених вище обставин прийшла до висновку, що право позивача у даних правовідносинах не є порушеним, а відповідно не підлягає судовому захисту у відповідності до приписів статті 5 КАС України, якою передбачено, що захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт сержанта ОСОБА_1 фельдшера медичного пункту про звільнення з військової служби, від 14 грудня 2023 року, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 440/4863/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій