Справа № 300/4328/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4328/24 пров. № А/857/21592/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року, що ухвалив суддя Гомельчук С.В у м. Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/4328/24 адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 №57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 , у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

19 липня 2024 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 № 57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 .

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20.

Приймаючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач незаконно мобілізований до Збройних сил України, оскільки, мав діюче бронювання. Натомість ІНФОРМАЦІЯ_2 не перевірив цей факт, маючи відповідний обов`язок. Тому суд зробив висновок про визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов позивача на військову службу. Що стосується позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то суд першої інстанції зробив висновок, що військова частина має відповідний обов`язок через незаконність призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на позивача розповсюджується законодавство про проходження військової служби, тому підстави для звільнення позивача з військові служби, які визначені п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні. Крім того, військова частина зазначає, що оскільки, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, то мобілізаційні заходи щодо нього завершені.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач, відповідно до витягу з наказу Мінекономіки № 6637 від 28.06.2023 про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який працює в ПрАТ «Івано-Франківськцемент» на посаді машиніста крана дільниці гарячого клінкеру 5 розр. має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 28.12.2023. Надалі відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивачу продовжено до 28.09.2024 відповідно до наказу № 7796 від 28.03.2024.

03.04.2024 ПрАТ «Івано-Франківськцемент» надіслано лист № 427 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 про повідомлення про бронювання військовозобов`язаних згідно зі списком, серед, яких є ОСОБА_1 .

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізації та мобілізаційної готовності) від 01.04.2024 №57-мд солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_2 .

На рапорт позивача від 13.04.2024, Військова частина НОМЕР_1 листом від 04.05.2024 №221511 повідомила, що наявність бронювання не є підставою для звільнення з військової служби.

Вважаючи наказ про призов на військову службу під час загальної мобілізації протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Стаття 1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За змістом ч. 9 ст.1 Закону № 2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону № 2232-ХІІ, початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону № 2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

У п.1 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, належить до військової служби за призовом.

У свою чергу громадяни заброньовані за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до наказу Мінекономіки №7796 від 28.03.2024 ОСОБА_1 заброньований за ПрАТ «Івано-Франківськцемент» та отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 28.09.2024.

Відтак, на момент прийняття наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.04.2024 № 57-мд, позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII мав відстрочку від призову на військову службу у строк до 28.09.2024 включно, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

За приписами п.15 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати: проведення перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації.

Однак, керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконав вказаного обов`язку та не перевірив той факт, що позивач заброньований за ПрАТ «Івано-Франківськцемент».

З урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 № 57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 є протиправним, а тому його необхідно скасувати.

Отже позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 №57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 необхідно задовольнити.

З цього приводу суд першої інстанції зробив правильний висновок.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 , у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункт 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Стаття 24 Закону № 3543-XII визначає мету бронювання військовозобов`язаних. За її змістом бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону № 3543-XII, бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів та виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Такі військовозобов`язані не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві. Організація, порядок, обсяги та переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Системний і буквальний способи тлумачення наведених норм дають суду підстави для висновку про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права

За колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Своєю чергою, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.

Отже, за змістом і метою бронювання військовозобов`язаних осіб не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у справі № 260/1851/22 від 23.05.2023 року.

Тому факт бронювання військовозобов`язаної особи не може розглядатися як причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану, оскільки така підстава не передбачена статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, стаття 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на яку посилається позивач не регулює питання звільнення військовослужбовців з військової служби.

Тому, апеляційний суд вважає, що військова частина НОМЕР_1 , відмовивши у задоволенні рапорту позивача від 13.04.2024, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 , у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» необхідно відмовити.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права щодо можливості звільнення позивача військовою частиною з військової служби.

Вказані вище висновки апеляційного суду є підставою для задоволення позову частково, шляхом визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 № 57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 .

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», неправильно встановив обставини справи, а тому прийняв в цій частині незаконне рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково та прийняти постанову, якою рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 , у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 01.04.2024 №57-мд, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_2 .

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, в цій частині, без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року в справі № 300/4328/24, в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 , у відповідь на рапорт про звільнення від проходження військової служби, поданий на підставі абз. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

У іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року в справі № 300/4328/24 залишити без змін

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи № 300/4328/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель