Справа № 560/12697/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду 30.08.2024 звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, відповідно до якої, просив:

« - визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі від 06.06.2024 року за №10191, щодо звільнення солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі необхідності здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з ІІ групою інвалідності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, як особою з ІІ групою інвалідності».

Ухвалою суду від 03.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку із усуненням ОСОБА_1 недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 09.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 в п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати до суду належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, інформацію про результат розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, копію документів за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.

До суду від відповідача 20.09.2024 надійшов відзив на позовну заяву.

Від відповідача 20.09.2024 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивачем 23.09.2024 до суду подано відповідь на відзив.

Від позивача 30.09.2024 до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив).

Ухвалою суду від 09.02.2025 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви у справі № 560/12697/24 без розгляду відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення йому вказаної ухвали суду, а саме: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів в обґрунтування поважності причин його пропуску.

Від ОСОБА_1 до суду 10.02.2025 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

На виконання ухвали суду від 09.02.2025 року, від відповідача 17.02.2025 до суду надано витребувані докази.

Ухвалою суду від 24.02.2025 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у позовній заяві у справі № 560/12697/24 задоволено; продовжено розгляд справи № 560/12697/24 з позовними вимогами (пункти 1 і 2 прохальної частини позовної заяви) у такій редакції:

"- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі від 24.08.2024 року №16651, щодо звільнення солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі необхідності здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з ІІ групою інвалідності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, як особою з ІІ групою інвалідності.".

Згідно із позовною заявою, відповіддю на відзив, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити повністю з огляду на таке.

Позивач посилається на те, що є діючим військовослужбовцем ЗСУ, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.11.2022 по теперішній час.

Вказує, що, відповідно до п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ним подані два рапорти на ім`я керівництва військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Як зазначає позивач, до рапортів ним додано усі необхідні документи, зокрема, копії довідки МСЕК щодо батька позивача та Висновку ЛКК про потребу стороннього догляду.

ОСОБА_1 вказує, що листами від 06.06.2024 року за № 10191 та від 24.08.2024 року № 16651 йому відмовлено у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком як особою з ІІ групою інвалідності.

Вважаючи вказані вище дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Згідно із відзивом на позовну заяву, запереченнями (на відповідь на відзив), військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке.

Відповідач посилається на те, що наявність потреби постійного догляду за особою з інвалідністю ОСОБА_3 , доданими до своїх рапортів позивачем документами не підтверджено.

Вказує, що обов`язок здійснення такого постійного догляду саме позивачем доданими документами належним чином не підтверджено.

Зазначає, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю, надавач соціальної послуги з догляду має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та, за заявою особи, підтверджують такий статус шляхом видачі протягом 30 днів безкоштовної довідки про здійснення догляду за особою з інвалідністю.

Як вказує відповідач, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії і, саме МСЕК визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, а не лікарсько-консультативною комісією.

З огляду на викладене вище, військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України вважає свої дії щодо відмови у задоволенні рапортів позивача про звільнення його з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, правомірними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є діючим військовослужбовцем ЗСУ, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 24.11.2022 по теперішній час.

Відповідно до п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», позивачем поданий рапорт на ім`я керівництва військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано:

1. Копію паспорту Позивача.

2. Копію паспорту та ідентифікаційного коду батька Позивача.

3. Копія свідоцтва про народження Позивача.

4. Копію довідки МСЕК батька Позивача.

5. Консультативний висновок спеціаліста.

6. Копія пенсійного посвідчення батька Позивача.

7. Висновок ЛКК щодо батька Позивача.

Листом відповідача від 06.06.2024 за №10191 позивача повідомлено, що за результатом розгляду рапорту та доданих до нього документів, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту з таких підстав:

- факт здійснення постійного догляду за батьком позивача саме ОСОБА_1 доданими документами належним чином не підтверджено, враховуючи те, що позивач фактично перебуває на військовій службі;

- законодавець пов`язав потребу постійного догляду з наявністю саме у військовослужбовця необхідності, тобто встановленого обов`язку здійснювати такий догляд:

- не надано документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

ОСОБА_1 повторно подано рапорт на ім`я керівництва військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано:

1. Копію паспорту Позивача.

2. Копію паспорту та ідентифікаційного коду батька позивача.

3. Копія свідоцтва про народження позивача.

4. Копію довідки МСЕК батька позивача.

5. Консультативний висновок спеціаліста.

6. Копія пенсійного посвідчення батька позивача.

7. Висновок ЛКК щодо батька позивача.

8. Нотаріально завірену заяви батька позивача про відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних здійснювати догляду.

Листом від 24.08.2024 № 16651 позивача повідомлено, що за результатом розгляду рапорту та доданих до нього документів, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту з таких підстав:

- факт здійснення такого постійного догляду саме позивачем доданими документами належним чином не підтверджено (немає довідки з управління соціального захисту населення);

- довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 139263 від 12.12.2023 року не містить інформацію про потребу батька позивача у постійному догляді;

- не надано документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи (батька позивача) або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вважаючи відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі відповідача від 24.08.2024 № 16651, протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався.

Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами частини другої цієї ж статті Закону, проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно із частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Додатком 19 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п. 5 при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

З аналізу наведених вище норм права висновується, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

У справі, що розглядається, як вже зазначено судом, ОСОБА_1 повторно подано рапорт на ім`я керівництва військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано:

1. Копію паспорту Позивача.

2. Копію паспорту та ідентифікаційного коду батька позивача.

3. Копія свідоцтва про народження позивача.

4. Копію довідки МСЕК батька позивача.

5. Консультативний висновок спеціаліста.

6. Копія пенсійного посвідчення батька позивача.

7. Висновок ЛКК щодо батька позивача.

8. Нотаріально завірену заяви батька позивача про відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних здійснювати догляду.

Листом від 24.08.2024 № 16651 позивача повідомлено, що за результатом розгляду рапорту та доданих до нього документів, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту з таких підстав:

- факт здійснення такого постійного догляду саме позивачем доданими документами належним чином не підтверджено (немає довідки з управління соціального захисту населення);

- довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 139263 від 12.12.2023 року не містить інформацію про потребу батька позивача у постійному догляді;

- не надано документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи (батька позивача) або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Щодо першої та третьої підстав для відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 , то суд зазначає таке.

Із вказаного вище судом переліку документів, які позивач додав до свого повторного рапорту, вбачається, що ним на підтвердження факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 саме позивачем надано посвідчену нотаріально заяву свого батька, ОСОБА_3 , від 15.07.2024 року, у якій, серед іншого, батько позивача заявляє про те, що догляд за ним здійснює його рідний син - ОСОБА_1 .

Водночас, із 24.11.2022 по теперішній раз, що сторонами не заперечується, позивач, будучи мобілізованим, проходить військову службу у складі Збройних Сил України, що виключає його спроможність здійснювати постійний догляд за своїм батьком - ОСОБА_3 у вказаний період.

Отже, суд критично оцінює вказану вище заяву у цій частині, оскільки встановлення факту здійснення постійного догляду ОСОБА_1 мало місце у той час, як позивач проходив службу у Збройних Силах України.

Також, у вказаній вище заяві ОСОБА_3 засвідчує, що він неодружений, ні з ким у фактичних шлюбних відносинах не перебуває та у нього відсутні інші особи, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати.

При цьому, суд критично оцінює вказану вище заяву батька позивача у цій частині з огляду на таке.

Суд не може визнати заяву ОСОБА_3 від 15.07.2024 належним і допустимим доказом, зокрема, на підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи батька позивача, оскільки ОСОБА_3 у спірних правовідносинах є зацікавленою особою, а нотаріус - ОСОБА_4 засвідчив справжність підпису ОСОБА_3 , який зроблено у присутності вказаного нотаріуса, встановлення особи заявника, перевірку його дієздатності, а не правдивість обставин, на які ОСОБА_3 посилається у вказаній заяві.

Інші докази на спростування вказаних вище висновків суду у матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні рапорту позивача на те, що у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 139263 від 12.12.2023 року відсутня інформація про потребу батька позивача у постійному догляді, то суд виходить із такого.

Як зазначено вище, судом встановлено, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби, серед іншого, додано довідку до акта огляду МСЕК Серія 12ААГ № 139263 від 12.12.2023 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 з 01.12.2023 встановлено ІІ групу інвалідності до 01.01.2025 року, та у якій зазначено, що йому протипоказана важка фізична праця.

При цьому, суд звертає увагу, що зі змісту вказаної вище довідки до акта огляду МСЕК Серія 12ААГ № 139263 від 12.12.2023 вбачається, що у ній не зазначено інформацію про необхідність постійного догляду за батьком позивача - ОСОБА_3 .

Із приводу доданого позивачем до свого рапорту висновку ЛЛК від 12.07.2024 № 201 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, то суд зазначає таке.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ).

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Водночас процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Отже, з наведеного слідує, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Так, Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», оскільки перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. У свою чергу поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28.04.2023 №811), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Отже, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати відповідні висновки.

Окрім того, суд зауважує, що підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Повертаючись до обставин справи, суд вказує на те, що у п. 4 вказаного вище висновку ЛЛК від 12.07.2024 № 201, ОСОБА_3 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофісійній основі від фізичної особи.

При цьому, підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначає, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.

Систематичність, чи інша періодичність вказаного вище догляду у висновку, наданому позивачем, не зазначена. Саме по собі поняття «послуги з догляду» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

З огляду на відсутність у висновку ЛЛК від 12.07.2024 № 201 інформації про необхідність постійного догляду за батьком позивача, суд виходить з того, що вказаний висновок не може слугувати доказом на підтвердження існування підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Із приводу аргументів відповідача, викладених у заявах по суті справи, відмінних від підстав для відмови у задоволенні рапорту позивача, зазначених у листі від 24.08.2024 № 16651, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення.

Водночас, зі змісту листа від 24.08.2024 № 16651 вбачається, що відповідач, відмовляючи в задоволенні рапорту позивачеві, зазначив такі підстави:

- факт здійснення такого постійного догляду саме позивачем доданими документами належним чином не підтверджено (немає довідки з управління соціального захисту населення);

- довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 139263 від 12.12.2023 року не містить інформацію про потребу батька позивача у постійному догляді;

- не надано документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи (батька позивача) або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, суд, оцінюючи правомірність відмови у задоволенні рапорту позивача, зазначених у листі відповідача від 24.08.2024 № 16651, виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при розгляді вказаного рапорту.

За результатами розгляду справи, суд дійшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Інші аргументи сторін не спростовують вказаних вище висновків суду.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 243, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Є.В. Печений