Справа № 560/19903/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19903/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

24 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 , про визнання протиправними рішення, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2023 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 , в якому просить:

- визнати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, в частині виплати на картковий рахунок ОСОБА_5 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 у розмірі понад 50 % виплат - протиправним та в зазначеній частині скасувати;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в нарахуванні частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 у розмірі 50 % виплат на користь неповнолітнього утриманця ОСОБА_2 протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України вчинити дії щодо повторного розгляду заяви № 01/23 від 27.09.2023 та забезпечення виплати 50 % грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 на користь неповнолітнього сина - ОСОБА_2 .

В листопаді 2023 року ОСОБА_3 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як третя особа з самостійними вимогами, в межах вказаної справи подала заву у якій просить:

- прийняти адміністративний позов до розгляду спільно із позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах непонолітнього ОСОБА_2 , у справі №560/19903/23;

- визнати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, в частині виплати на картковий рахунок ОСОБА_5 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 у розмірі понад 1/3 виплат - протиправним та в зазначеній частині скасувати;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в нарахуванні частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 у розмірі 1/3 виплат на користь неповнолітньої утриманки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України вчинити дії щодо повторного розгляду заяви та забезпечення перерахунок та виплату 1/3 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 на користь неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Від ОСОБА_7 - третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до суду надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_6 був призваний по мобілізації та починаючи з 03 березня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.09.2023 №284 з 10 вересня 2023 року вважається зниклим безвісти та знятим з усіх видів забезпечення, окрім фінансового.

ОСОБА_6 з 12 квітня 2023 року офіційно одружений з громадянкою ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 ).

18.09.2023 ОСОБА_5 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила виплачувати їй грошове забезпечення ОСОБА_6 , який з 10.09.2023 вважається зниклим безвісти.

Пунктом 4 наказу командира військової частини Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, наказано виплачувати грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 на картковий рахунок його дружини ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 . З 03.01.2023 у шлюбі з ОСОБА_6 не перебуває.

ОСОБА_3 , відповідно є матір`ю та законним представником неповнолітньої ОСОБА_4 . У шлюбі з ОСОБА_6 не перебуває.

ОСОБА_1 02.10.2023 від імені неповнолітнього утриманця/сина зниклого безвісти ОСОБА_6 на ім`я командира направила заяву про виплату відповідних коштів.

Листом від 09.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні заяви з підстав перебування ОСОБА_6 у шлюбі з іншою громадянкою.

Позивачка та третя особа - ОСОБА_3 , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору вважають протиправним обмеження неповнолітніх утриманців безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_6 у виплаті частки грошового забезпечення згідно із частиною 7 Порядку № 884, тому звернулися до суду для захисту їх прав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи спірні правовідносинам, що виникли між учасниками справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує наступне.

Спірним у цій справі є відносини у сфері виплати грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), за військовослужбовцями, захопленими в полон зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення). Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон унормовано Порядком № 884, який прийнято відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 260.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

У пункті 2 Розділу I «Загальні положення» Порядку №260 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець (п.п. 2 і 3 Розділу «XXX. Виплата грошового забезпечення у разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими» зазначеного Порядку № 260).

Пунктами 1-4 Порядку №884 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

У цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Згідно з п. 7 Порядку № 884 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені п. 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). А особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частка лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Як встановлено судом і не є спірним у справі, ОСОБА_6 з 10.09.2023 вважається зниклим безвісти.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_6 на її картковий рахунок на неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Втім, позивачці за результатами розгляду її заяви, надіслано відповідь про відмову у такій виплаті.

Дослідженими у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 12.04.2023 зареєстрували шлюб (а.с.73).

Виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_6 здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 на користь його законної дружини ОСОБА_5 за її заявою від 18.09.2023, що не є спірним у справі.

Аналізуючи норми чинного законодавства, колегія суддів враховує, що виплата грошового забезпечення законним представникам неповнолітніх дітей (в розглядуваному випадку матері неповнолітньої дитини) зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), оскільки саме така особа має першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Крім того, письмової відмови ОСОБА_5 від виплати грошового забезпечення до відповідача не надходило, відтак її частка не підлягає рівномірному розподілу між іншими особами, які мають право на його одержання.

При цьому, позивачка та третя особа із метою встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що неповнолітні діти перебували на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця, до суду не звертались.

Судом встановлено, що на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , 21.05.2007, військова частина НОМЕР_1 на підставі постанови старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькій області ВП №62915611 від 13.12.2022 щомісячно перераховує з грошового забезпечення ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2023 №3334.

На утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , 16.07.2015, військова частина НОМЕР_1 на підставі постанови старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькій області ВП №69258012 від 17.08.2023 щомісячно, починаючи з 01 серпня 2023 року перераховує з грошового забезпечення ОСОБА_6 на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 №3254.

Отже враховуючи обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Аналіз п. 7 Порядку №884 дає підстави вважати, що у разі якщо дружини (чоловіка) військовослужбовця немає, то така виплата проводиться іншим членам його (її) сім`ї, а саме: повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Перебування неповнолітніх дітей на утриманні ОСОБА_9 не є спірним, проте така категорія осіб не є в першій черзі при вирішенні питання про виплату неотриманого грошового забезпечення у разі смерті (загибелі) військовослужбовця.

У обґрунтування апеляційних вимог апелянти вказували вказувала на те, що у пункті 7 Порядку № 884 між частинами речення щодо виплати грошового забезпечення дружині (чоловіку) та особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців застосовано «а також», що доводить, що особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, так само рівними частками отримують виплату грошового забезпечення військовослужбовця.

Проте, пункт 1 Порядку № 884 встановлює чіткий перелік осіб, яким виплачується грошове забезпечення військовослужбовця, а саме його дружині (чоловіку). У разі якщо її (його) немає, то вказано перелік осіб, які мають право на таку виплату, та черговість. Словосполучення «а також» стосується інших членів сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, тобто у разі відсутності дружини (чоловіка) військовослужбовця, а не разом з нею (ним).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2024 року у справі №560/16370/23.

Отже, у спірному випадку встановлено, що ОСОБА_6 має законну дружину, а відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, першочергове право на отримання грошового забезпечення за даних обставин має саме ОСОБА_5 .

За встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та заяви третьої особи з самостійними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.