Справа № 400/10754/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

25 лютого 2025 р.справа № 400/10754/24
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаНОМЕР_1 Прикордонного загону військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправним та скасування протоколу № 18 в частині; зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України (далі - відповідач або НОМЕР_1 Прикордонний загін), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати протокол № l8 засідання атестаційної комісії відповідача в частині відмови у звільненні позивача з військової служби у запас на пiдставi ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", на пiдставi рапорту від 24 серпня 2024 р.;

2) зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу позивача за сiмейними обставинами на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з iнвалiднiстю II групи.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що має право на звільнення з військової служби на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є інвалідом ІІ групи. Як стверджує позивач, він є єдиною особою, яка може утримувати свого батька та здійснювати за ним постійний догляд. Незважаючи на наявність законних підстав для звільнення, відповідач відмовив у задоволенні рапорту про звільнення, не навівши будь-яких мотивувань своєї відмови. На переконання позивача, долучені до рапорту документи, є цілком достатніми для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", для звільнення його з військової служби.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав та пояснив, що позивачем не підтверджено наявність підстав для звільнення з військової служби за ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, інвалідом ІІ групи, адже додані до рапорту документи не є належними доказами того, що батько позивача потребує постійного догляду.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що 9 грудня 2024 р. суддею Миколаївського окружного адміністративного суду Біоносенко В.В. відкрито провадження у справі № 400/11251/24 з аналогічними позовними вимогами.

Позовна заява залишалась без руху з підстав її невідповідності вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

При відкритті провадження у справі суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновив його.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_1 Прикордонному загоні і не бажаючи продовжувати її подальше проходження, 24 серпня 2024 р. подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби у запас на пiдставi ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу".

Рапорт мотивовано тим, що батько позивача, ОСОБА_3 , є інвалідом ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду, а інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення, які в змозі надавати такий догляд, окрім позивача, ОСОБА_3 не має.

До вказаного рапорту позивач долучив такі документи: нотаріально завірена копія довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії l2 ААГ № 5 l6315; нотаріально завірена копія висновку з постанови ЛКК поліклінічного відділення; нотаріально завірена заява ОСОБА_3 про те, що він є особою з iнвалiднiстю II групи, внаслідок чого потребує постійного стороннього догляду; нотаріально завірена копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ОСОБА_3 і матір`ю позивача; нотаріально завірена копія паспорту позивача; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження позивача; нотаріально завірена копія картки платника податкiв позивача; копія службового посвiдчення позивача; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача; нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально завірена копія картки платника НОМЕР_4 ОСОБА_3 ; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 ; довідка на рiдного брата батька ОСОБА_4 про те, що він перебуває на військовій службі; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 ; нотаріально завірена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ; витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_7 ; витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_8 ; витяг з реєстру територіальної громади про мiсце проживання ОСОБА_9 ; нотаріально завірена довідка ЦНАП про сумісне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_10 ; нотаріально завірена копія форми 080-4/о ОСОБА_11 ; нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_11 ; нотаріально завірена копія картки платника податків ОСОБА_12 ; копія листа Міністерства охорони здоров`я України від 13 грудня 2023 р.; копія розпорядження Миколаївської обласної ради про перейменування вулиць.

Рішенням відповідача, яке оформлено протоколом № 18 засідання атестаційної комісії НОМЕР_1 Прикордонного загону від 20 вересня 2024 р. (далі - Протокол № 18) у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" відмовлено у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ст. 1 ч. 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу).

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на яку посилається позивач в якості правової підстави для звільнення з військової служби у запас, передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, ст. 26 ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби.

Зокрема, ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час розгляду рапорту позивача передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність слідуючих обставин:

- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;

- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_3 , інвалідом ІІ групи та вказує на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть надати такий догляд.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 12 ААГ № 516315 від 27 червня 2024 р., батькові позивача ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 1 липня 2025 р. У графі Висновок про умови та характер праці вказано: Доступна легка господарська праця без тривалого перебування на ногах. В графі Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності перелічено: Нагляд, лікування у сімейного лікаря, травматолога. Оперативне лікування.

Згідно з висновком № 1026/7 із постанови лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) поліклінічного відділення від 3 липня 2024 р., ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, безстроково.

Відповідно до ст. 90 ч. 1, 2 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд звертає увагу на суттєву суперечливість між цими двома документами.

Так, у довідці МСЕК не вказано на необхідність надання ОСОБА_3 будь-якого догляду, більше того, зазначено про доступність для цієї особи легкої господарської праці.

В той же час, у висновку ЛКК, який складений через 5 днів після довідки МСЕК, йдеться про необхідність постійного стороннього догляду на безстроковій основі.

Відповідно до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 (далі - Постанова № 413), військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Доводи позивача про те, що між нормами ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" і Постановою № 413 існує суперечність в частині визначення документів, якими може підтверджуватись необхідність здійснення постійного догляду, у зв`язку з чим підлягають застосуванню норми саме Закону, як акту вищої юридичної сили, суд знаходить помилковими.

Системний аналіз цих нормативних актів вказує на те, що Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлює загальну норму, яка лише передбачає коло документів, якими може підтверджуватись необхідність надання військовослужбовцем постійного догляду, а Постанова № 413, в свою чергу, конкретизує (деталізує) реалізацію цих положень Закону. Таке нормативне регулювання є звичайною практикою законодавця, який на рівні закону встановлює загальні правила, а на рівні підзаконного акту визначається процедура реалізації загальної норми.

Такий самий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 р. у справі № 420/16689/23, на яку власне посилається сам позивач:

68. Також у вказаній постанові Суд зауважив, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

69. Водночас, Верховний Суд враховує, що відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

70. Отже, Верховний Суд доходить висновку, що Закон № 2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок..

Такі висновки підтверджуються також і Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 (втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338, але було чинним на момент складання довідки до акту огляду МСЕК від 27 червня 2024 р. та подання позивачем рапорту про звільнення) (далі - Положення про МСЕК).

Так, відповідно до п. 1 цього Положення, воно визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

В свою чергу п. 1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (далі - Положення про ЛКК) закріплює, що це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Таким чином, Положення про МСЕК та Положення про ЛКК, навіть без прив`язки до військовослужбовців, чітко розмежовують коло осіб, щодо яких проводиться медико-соціальна експертиза - в першому випадку це стосується виключно хворих, які досягли повноліття, в другому випадку, відповідно, хворих, які повноліття не досягли.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає, які органи можуть видавати документи, що засвідчують необхідність здійснення постійного догляду, тоді як підзаконні нормативні акти (Положення про МСЕК і Положення про ЛКК) розмежовують компетенцію цих органів за таким критерієм, як вік хворих, у зв`язку з чим в Постанові № 413 і передбачено, що висновок МСЕК складається на осіб віком понад 18 років, а висновок ЛКК - на осіб віком до 18 років.

За ст. 74 ч. 2 КАС України, яка визначає правила допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням цього, висновок № 1026/7 із постанови ЛКК поліклінічного відділення від 3 липня 2024 р., як доказ необхідності постійного догляду за батьком позивача, не відповідає критерію допустимості і судом до уваги не приймається.

Що стосується довідки до акту огляду МСЕК від 27 червня 2024 р., то, як вже було наведено, дана довідка не містить ніяких висновків цього органу про необхідність здійснення за батьком позивача постійного догляду.

За таких обставин, позивач не надав як відповідачу, так і суду допустимих доказів необхідності здійснення за своїм батьком постійного догляду, що унеможливлює звільнення позивача з військової служби за ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На підтвердження відсутності у батька інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за ним постійний догляд, позивач подав довідку військової частини НОМЕР_5 , відповідно до якої брат батька - ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у цій військовій частині з 13 червня 2022 р. по дату складання довідки (17 серпня 2024 р.), а також нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 з якої вбачається, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та бажає, щоб його надавав саме позивач.

З приводу довідки військової частини суд зазначає наступне.

Сама по собі довідка про те, що рідний брат батька позивача ОСОБА_5 проходить військову службу, не може бути розцінена судом, як єдиний і беззаперечний доказ того, що ця особа не може надавати постійний догляд, без прив`язки до інших обставин, таких як наприклад, безпосередня залученість цієї особи в бойових діях.

Слід врахувати і те, що за приписами ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" єдиними обставинами, які унеможливлюють надання постійного догляду іншими членами сім`ї першого чи другого ступеня, є те, що вони самі потребують постійного догляду.

Що стосується нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 , то суд зазначає, що Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" не надає право особі з інвалідністю, яка потребує постійного догляду, обирати серед членів сім`ї особу, яка такий нагляд буде фактично надавати.

Стаття 34 Закону України Про нотаріат закріплює перелік нотаріальних дій, які можуть вчинятись нотаріусами. Зокрема, нотаріус вправі 1) посвідчувати факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту, 2) факт, що фізична особа є живою; 3) факт перебування фізичної особи в певному місці, 4) час пред`явлення документів.

Таким чином, посвідчення факту того, що особа потребує постійного догляду, не відноситься до компетенції нотаріуса, а такий стан встановлює та документально оформлює або МСЕК, або ЛКК.

Дослідивши додані ОСОБА_1 до рапорту про звільнення документи, відповідач дійшов вірного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що Протокол № 18 не містить обґрунтування відмови в задоволенні його рапорту, так як у Протоколі № 18 процитована ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а в графі Рішення атестаційної комісії зазначено про відсутність підстав для задоволення рапорту, тобто тих підстав для звільнення, які закріплені в нормі Закону, що є цілком достатнім обґрунтуванням прийнятого відповідачем рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суб`єкта владних повноважень з мотивів його незрозумілості позивачу.

Стосовно застереження відповідача про наявність в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду справи № 400/11251/24 з аналогічними вимогами того ж позивача до того ж відповідача, суд зазначає, що згідно даних автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду, 13 січня 2025 р. у справи № 400/11251/24 винесена ухвала про залишення позову без розгляду, яка набрала законної сили і оскаржена сторонами не була.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до НОМЕР_1 Прикордонного загону військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз