Справа № 500/7469/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7469/24

21 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, позивач), 04.01.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач 2) з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02,1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів в порядку екстериторіального розподілу, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області своїм рішенням від 11.01.2024 №99 відмовило позичу в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що не підтверджено мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного станом на 01.01.1993 не менше 4 роки.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до адміністративного суду.

Ухваленим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №500/2863/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.01.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2863/24 від 19.06.2024, ГУ ПФУ в Рівненський області своїм рішенням від 24.09.2024 №99 повторно відмовило позивачу у пенсії, за якою він звернувся з посиланням на те, що поданими документами позивача не підтверджено факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, оскільки таке проживання на думку пенсійного органу є відсутнім. Тобто з тих же підстав, без урахування висновків суду про наявність права на призначення пенсії, що спонукало позивача вкотре (09.10.2024 р.) звернутись до місцевого територіального органу ПФУ за призначенням пенсії із зниженням пенсійного віку згідно норми ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В порядку екстериторіального розподілу заяви та додатних документів, черговим рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 №99 (надалі, відповідач 1), з аналогічних мотивів позивачу вкотре відмовлено в призначенні пенсії, оскільки період проживання в даному випадку станом на 01.01.1993 було визначено за 02 роки 05 місяців 12 днів. Водночас підтверджено страховий стаж особи 39 років 07 місяців 19 днів.

Позивач вважає оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 31.12.2024. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

За результатами розгляду наданих Позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення становить 39 років 07 місяці 19 днів.

До страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку.

Відповідно до частин 3,4 статті 15 Закону № 796 підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Підпунктом 7 пункту 2.1. Порядку № 22-1 визначено, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту стаатті 55 Закону № 796 зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Аналогічну правову позицію було викладено у Постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17.

Отже, для визначення права Позивача на початкову величину зниження пенсійного віку необхідно встановити чи ОСОБА_1 постійно проживав або постійно працював у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року, по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до наданих документів період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю Позивача станом на 01.01.1993 становить 2 роки 5 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796.

Акт про встановлення факту проживання від 03.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , не взято до уваги, оскільки відповідно до положень Закону № 796 та Порядку № 22-1 даний документ не підтверджує у встановленому законом порядку факт проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

На підставі викладеного представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Особа позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджується згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 від 23.10.1997 та досягнення пенсійного віку 55 років на час звернення до пенсійного орану за призначенням пенсії.

04.01.2024 позивач звернувся до територіального орану ПФУ - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, яке своїм листом від 22.01.2024 №1900-0215-8/3453 повідомило його про прийняте рішення в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.01.2024 №99, яким у призначенні пенсії було відмовлено за відсутністю роботи (проживання) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, оскільки такий період є відсутнім.

За наслідками оскарження рішення пенсійного органу ПФУ від 11.01.2024, Тернопільським окружним адміністративним судом 19.06.2024 ухвалено рішення у справі №500/2863/24 про задоволення позову частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.01.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Подана апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.06. 2024 у справі № 500/2863/24 повернута скаржнику.

Пенсійний орган, на виконання судового рішення у справі №500/2863/24 від 19.06.2024, повторно 24.09.2024 відмовляючи позивачу в призначенні пенсії з тих же міркувань стверджує, що поданими документами не підтверджено факт проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, оскільки вважає що такий період є відсутнім. При цьому страховий стаж особи визначено 39 років 01 місяць 19 днів.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач повторно 09.10.2024 звернувся до місцевого органу ПФУ для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

17.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області своїм рішенням №99 з подібних міркувань, відмовляючи в призначенні пенсії вважає період проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 лише 02 роки 05 місяців 12 днів. Страховий стаж особи становить 39 років 07 місяців 19 днів, що вбачається з оскаржуваного рішення пенсійного орану та складеного ним розрахунку за формою РС-право.

Дане рішення доведено позивачу згідно з повідомленням територіального органу ПФУ в Тернопільській області за №1900-0215-8/58003 від 02.12.2024.

Вважаючи рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправним, позивач повторно звернувся до суду для захисту прав та законних інтересів на пенсію.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення пенсії, про перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення пенсії, про перерахунок пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал або засоби Порталу Дія) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку зі змінами технологія полягає в опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Пунктом 4.2. Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.10. Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:

1) сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті відповідну заяву незалежно від місця проживання/ перебування заявника чи місця подання ним відповідної заяви, тобто, без прив`язки до території;

2) після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший структурний підрозділ органу, що призначає пенсію (тобто, територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію (територіальному органу ПФУ), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10. Порядку № 22-1).

3) виплату пенсії проводить територіальний орган ПФУ за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Приписами пункту 1.7. Порядку № 22-1 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до органів Фонду з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви Позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 4.3. Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

У відповідності до пункту 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

За результатами розгляду вказаної заяви 17.10.2024 Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку № НОМЕР_2 .

У преамбулі Закону № 1058 зазначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Саме Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим законом.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі за текстом - Закон №796).

Згідно зі статтею 1 Закону № 796 цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до пункту 4 статті 11 Закону № 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станок на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, який діяв на момент видачі позивачці посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 2 цього ж Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у поєднанні із нормою ч.3 ст.65 цього Закону дають суду підстави дійти до висновку, що основним доказам проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення , участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене або не скасоване посвідчення потерпілого або учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи аварії, яке відповідно до змісту ст.14 згаданого Закону є підставою для встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 № 21-1048во06 та від 04.09.2015 №б90/23/15-а. Верховний Суд підтримав таку позицію у своїй постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17.

Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), відповідачем суду не подано.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 (чинним на момент видачі посвідчення) передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Як видно з матеріалів справи, а саме з документа про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.4 ч.І ст.11 Закону №796-ХІІ) шляхом видачі 10.03.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серія НОМЕР_3 , стверджується факт проживання позивача на вказаній території станом на 01.01.1993 не менше 4 роки.

Зазначений статус позивача відповідачем не оспорюється, окрім того, як вбачається з листа Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації за №04-03-10/1463 від 29.04.2024, рішення з приводу визнання недійсним чи незаконним посвідчення категорія 4, серії НОМЕР_3 адміністрацією не приймалося. Отже, позивач згідно положень Закону №796-ХІІ та Порядку №51 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, з урахуванням зниження пенсійного віку.

Довідкою відділу «ЦНАП» Чортківської міської ради від 29.11.2023 № 20-10/1386 стверджується те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом реєстрації мав місце проживання за адресами: АДРЕСА_1 з 20.07.1990 по 13.10.2016, по АДРЕСА_2 з 13.10.2016 по теперішній час.

На проживання позивача без реєстрації на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з поміж іншого, вказує акт про встановлення факту проживання, складений 03.01.2024 комісією органу місцевого самоврядування та підтверджує те, що ОСОБА_1 , 1968 року народження дійсно проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 з вересня 1984 по червень 1988.

Також з довідки Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» від 05.03.2024 №819/22 підтверджено те, що ОСОБА_1 проходив практику в Тернопільському обласному підприємстві електромереж на посаді електромонтера Чортківського району електричних мереж з 06.07.1987 (наказ №56-к від 06.07.1987 р.) по 12.10.1987 (наказ №92-к від 08.10.1987 р.).

Як місцевий житель м. Чорткова Тернопільської області, позивач з грудня 1991 року обслуговується Філією №6362 відділення Ощадбанку в м. Чортків.

Як видно з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 06.07.1987, позивач перебував в трудових відносинах з Чортківським районом електромереж з 06.07.1987 по 12.10.1987,з 10.09.1990 по теперішній час.

Також позивач на території зони посиленого радіоекологічного контролю 27.07.1993 зареєстрував шлюб (свідоцтво серія НОМЕР_5 ), в нього ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_2 (свідоцтво серія НОМЕР_6 від 09.09.1994). Дитині згідно з посвідченням серія НОМЕР_7 від 18.09.1997 було надано статус особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи, суд має підстави дійти до переконання, що не безумовне співпадання інформації щодо проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю свідчить на його користь, оскільки загалом підтверджується не менше 4 роки проживання (роботи) на зазначеній території станом на 01.01.1993, так і після 31.07.1986 більше 9 років (станом на 01.01.2015), що дає право на призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років згідно положення ст.55 Закону №796-ХІІ.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 м. Чортків Чортківського району Тернопільської області віднесено до території зони посиленого радіоекологічного контролю.

З матеріалів справи вбачається, що Тернопільський окружний адміністративний суд у справі №500/2863/24 від 19.06.2024 (набрало законної сили 16.07.2024) дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією 10.03.1993.

Як видно з листа Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03-10/1463 від 29.04.2024 «Про надання інформації щодо ОСОБА_1 » Тернопільською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 дійсно було видане посвідчення особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вона за станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років, категорії 4, серії НОМЕР_3 . Посвідчення видано згідно протоколу №108 від 25 грудня 1993 року про вручення республіканських посвідчень особам, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішення з приводу визнання недійсним чи незаконним вищезазначеного посвідчення Тернопільською обласною державною адміністрацією не приймалося.

Зі змісту довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Чортківської міської ради від 29.11.2023 №20-10/1386 видно, що згідно з даними будинкових книжок та поквартирних карток ОСОБА_3 був зареєстрований у періоди з 20.07.1990 по 13.10.2016 - АДРЕСА_1 , з 13.10.2016 по теперішній час - АДРЕСА_2 .

Крім того, факт проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації з вересня 1984 року по червень 1988 року підтверджено актом про встановлення факту проживання від 03.01.2024.

Крім того, на переконання суду, видавши позивачу посвідчення серії В-II категорії 4, держава в особі Тернопільської обласної державної адміністрації визнала, що позивач станом на 1 січня 1993 проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

Отже, суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

Вказане свідчить, що період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 років.

На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що питання проживання позивачем не менше 4 років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні йому статусу потерпілої особи, факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі посвідчення.

Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), відповідачем суду не подано.

Наявність у позивача статусу особи потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням (Категорія 4), серія НОМЕР_3 , яке є чинним, про що свідчить згаданий лист Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03-10/1463.

За вказаних обставин, суд має підстави дійти до висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за додатковою умовою 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, тобто ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18), Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 (№ К/9901/25886/20).

Отже, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті 4.2 ст.2 КАС України, відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачу, суд зауважує, що згідно з п.1 ч.І ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

На момент досягнення позивачем 55 років стаття 26 Закону № 1058-IV передбачала право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Враховуючи право позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, він має право і на зменшення страхового стажу на 5 років, тобто для призначення пенсії позивач повинний мати страхового стажу не менше 25 років.

В оскаржуваному рішенні від 17.10.2024 зазначено про наявність у позивача страхового стажу 39 років 07 місяці 19 днів. Такі відомості вбачаються й з розрахунку страхового стажу, отже період трудової діяльності позивача є достатнім для призначення спірної пенсії.

Відтак з урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, для реалізації ним у повній мірі гарантованого Конституцією України права на належне пенсійне забезпечення, порушеного повторною протиправною відмовою відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

З правового аналізу законодавчої норми вбачається, що суд наділений дискреційними повноваженнями зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, суд вважає, що у позивача є всі складові для призначення пенсії, тобто він досягнув віку 55 років, користується статусом особи постраждалої від Чорнобильської катастрофи, набув право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проживаючи не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993, за страхового стажу не менше 25 років,які дають суду підстави дійти до переконання про законність і обґрунтованість позовних вимог, які слід задовольнити повністю.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1211.20 грн. згідно квитанції від 12.12.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 №99 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 22.12.2023 ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Надії Алексєєнко, 106,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49008 код ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.