Справа № 520/25716/24
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 р. № 520/25716/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік". з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року, та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року, та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.11.2023 року по 16.12.2023 року.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.11.2023 року по 16.12.2023 року в сумі 15290, грн (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто) грн 17 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023, щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року, та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року; щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік; щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460; щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.11.2023 року по 16.12.2023 року, є протиправними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 27 червня 2024 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

З 08.06.2023 року позивач проходив службу в військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 .

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 22.07.2022 року позивачу було встановлено діагноз рак гортані. Відповідно до висновку Мультидисциплінарної комісії КНП Обласний центр онкології від 01.08. 2022 року позивачу підтверджено діагноз рак гортані 2 клінічна група. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № ОХ 21290 від 04. 08.2022 року позивач знаходився на лікуванні в КНП Обласний центр онкології. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № ОХ 21787 від 26.08.2022 року позивач знаходився на лікуванні в КНП Обласний центр онкології. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № ОХ 22365 від 16.09.2022 року позивач знаходився на лікуванні в КНП Обласний центр онкології . Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого №530 від 03 січня 2023 року позивач в період з 20.10 2022 по 03.01.2023 року знаходився на лікуванні в КНП Харківської обласної ради Обласний протитуберкульозний диспансер № 1. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення №1285 від 24.02.2023 року позивач в період з 26.01.2023 по 24.02.2023 знаходився на лікуванні в КНП Обласний центр онкології, де йому було встановлено діагноз рак гортані, стан після 3 курсів ПХТ, стан після 1 етапу променевої терапії. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 13.02.2023 року позивач отримав рекомендації з`явитися на стаціонарне лікування до КНП Обласний центр онкології. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 3977 від 05.04.2023 року позивач в період з 14.03.2023 по 05.04.2023 перебував на лікуванні в КНП Обласний центр онкології. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №14240 позивач в період з 18.08.2023 по 08.09. 2023 перебував на лікуванні в військово - медичному клінічному центрі Північного регіону.

08 вересня 2023 року госпітальна військово-лікарська комісія провела військової частини НОМЕР_6 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 провела медичний огляд.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1698 від 11 вересня 2023 року позивача було визнано непридатним до військової служби з переглядом через 6 місяців. Захворювання Позивача ТАК пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №689492 позивачу було встановлено другу групі інвалідності, ТАК пов`язану з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААа №061129 позивачу було встановлено 80 % ступеню втрати професійної працездатності.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 171 від 22.11.2023 року солдата ОСОБА_1 , робітника підсобного 2 інженерного відділення 4 інженерного взводу 2 інженерної роти військової частини НОМЕР_2 звільнено у запас за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу ( за станом здоров`я - на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців), вважати таким, що справи та посаду здав. З 22 листопада 2023 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що станом на день виключення його зі списків особового складу відповідач не провів з розрахунків щодо: виплати грошового забезпечення з 08.06.2023 року по 22.11 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України на 01 січня 2023 року; виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року; виплати надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року; грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік; виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) №171 від 22.11.2023 року частково зазначені виплати, які належать позивачу до виплати, але до теперішнього часу вони, як зазначає позивач, не проведені.

Позивач також зазначив, що неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповіді на звернення не надано.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення вищевказаних виплат протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 [1] код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103), якою п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24 лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Зазначена норма права передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Під час розгляду і вирішення цієї справи положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2020 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає в силу вимог п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Таким чином, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Положеннями статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-IX встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2481,00 грн.

Положеннями статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-IX встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684,00 грн.

З викладеного вбачається, що грошове забезпечення позивача має обчислюватися не з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а з використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Заперечення відповідача в адміністративному позові щодо позовних вимог в частині зобов`язання військову частину виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", не узгоджуються з вимогами законодавства, а також висновками Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, в якій зазначено, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Зазначена правова позиція також узгоджується із постановою Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21.

З 30 січня 2020 року - з наступного дня з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Разом з цим, з 30 січня 2020 року знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з п. 3 р. ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справ №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №200/3757/20-а.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 2684 грн.

З урахуванням вказаної вище правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 року по 22.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року, та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 [ НОМЕР_7 ] код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року, та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року, суд зазначає наступне.

Згідно статті 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно пункту 1 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказ Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

З довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (зі змінами) від 27 вересня 2024р.N1128 убачається, що військовою частиною НОМЕР_2 нараховано та виплачено ОСОБА_1 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по листопад 2022 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 590% від посадового окладу по 22 листопада 2023 року та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання по 22 листопада 2023 року.

Щодо позовних вимог частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення з військової служби у військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) виникає право, зокрема, на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.11.2023 р. №171 п. 4.1 солдата ОСОБА_1 , робітника підсобного 2 інженерного відділення 4 інженерного взводу 2 інженерної роти військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_8 (по особовому складу) від 24 жовтня 2023 року №247-РС у запас за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і війську службу (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанові) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), вважати таким, що справи та посаду здав.

Разом з тим, доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік матеріали справи не містять, а тому вимоги позивача у цій частині є законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, допомога не виплачується.

Із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.11.2023 р. №171 убачається, що позивачу до виплати належить одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 зі змінами.

Проте, доказів на підтвердження нарахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача в цій частині та задоволення позовних вимог у вказаній частині, шляхом зобов?язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 460.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з [3] 22.11.2023 року по 16.12.2023 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 [ НОМЕР_9 ] код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з [5] 22.11.2023 року по 16.12.2023 року в сумі 15290, грн( п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто) грн 17 копійок, суд зазначає наступне.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 22.11.2023 (дата виключення позивач зі списків частини).

Період стягнення середнього заробітку з 22.11.2023 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Водночас із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 06 грудня 2024 року по справі № 440/6856/22.

Так, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що, у зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Водночас, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду від 06 грудня 2024 року по справі № 440/6856/22, суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 22.11.2023 (дата виключення позивач зі списків частини), яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до виписки по картці/ рахунку позивача від 29.03.2022 за період з 01.02.2022 по 10.09.2024 остання заробітна плата за перебування на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 проведена 16.12.2023 року, а згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 171 від 22.11.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини 22.11.2023.

Оскільки позивач звільнений 22.11.2023, а остаточний розрахунок при проведено лише 16.12.2023 року, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 23 дні.

Отже, в даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22.11.2023 по 16.12.2023.

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача на час звільнення складає 20276,32*2/61=664,79 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 15290,17 грн. (664,79* середньоденний розмір грошового забезпечення * 23 кількість днів затримки).

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 по 22.11.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошове забезпечення військовослужбовця за період з 08.06.2023 по 22.11.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки в розрахунку 15 днів за 2023 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.11.2023 по 16.12.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.11.2023 по 16.12.2023 в сумі 15290, грн (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто) грн. 17 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя Н.А. Полях