Справа № 320/7209/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7209/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 31.01.2022 №202 та 31.01.2022 № 202.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.12.2021 позивачу надійшов акт ЦМУ ДПС по роботі з ВПП від 17.12.2021 № 1422/31-00-04-02-02/20572069 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «МА «Бориспіль» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

В Акті перевірки викладений висновок, в якому зазначено: «Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у декларації за вересень 2021 р., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198. 6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК, п. 3 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 № 21 встановлено завищення податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 (показник рядка 17 Декларації) у сумі 19 593 901 грн, що призвело до:

- завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації) на суму 6 331 894 грн, в тому числі: завищення суми від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) на суму 5 996 065 грн завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) (показник рядка 21 Декларації) на суму 335 829 грн.

- заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (показник рядка 18 Декларації) на суму 13 611 924 грн.

ДП «МА «Бориспіль» не погодилося із викладеними результатами перевірки, та подало до ЦМУ ДПС по роботі з ВПП заперечення від 06.12.2021 № 01-22/4-1 з додатками.

До ДП «МА «Бориспіль» 31.01.2022 надійшов лист ЦМУ ДПС по роботі з ВПП від 24.01.2022 № 96/6/31-00-04-02-02-06, в якому зазначено, що за результатом розгляду заперечень, прийнято рішення висновки акта викласти в наступній редакції: «...Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у декларації за вересень 2021р., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198. б ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, п. 5 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016р. № 21 встановлено завищення податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 (показник рядка 17 Декларації) у сумі 6 083 095 грн., що призвело до: завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації) на суму 6 083 095 грн, в тому числі:

- завищення суми від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) на суму 5 996, 065 грн.

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації) на суму 87 030, 00 грн».

На підставі вказаних висновків, 31.01.2022 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 202 (позивачу визначено завищення бюджетного відшкодування у розмірі 5 996 065 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 499 016 грн);

- № 202 (позивачу визначено суму завищення значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 87 030 грн).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення контрагентами позивача надання послуг та товарів на користь останнього без мети настання реальних наслідків та, відповідно, про нереальність таких операцій. Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки, про порушення позивачем податкового законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з «Гарант-Енерго», ТОВ «Альтіс-Констракшн», TOB «ЗОНКАР». Також відповідач вказав про неправомірність формування податкового кредиту за податковими накладними, у яких індивідуальний податковий номер постачальників вказаний як 4 та 00.

Так, між ДП «МА «Бориспіль» та ПП «Гарант-Енерго» укладено договір №35.1-14/5-51 від 12.11.2019 відповідно до умов якого ПП «Гарант-Енерго» зобов`язується виконати в повному обсязі роботи по об`єкту «Реконструкція тепломережі «ДП МА «Бориспіль» (інв. № 501/ПУ) та Договір № 37-14.3/5-29 от 02.10.2018, відповідно до якого ПП «Гарант-Енерго» зобов`язується виконати роботи по об`єкту «Реконструкція фільтраційної споруди для зливу нафтопродуктів на базовому складі паливо-мастильних матеріалів в ДП МА «Бориспіль» (інв. № 47707).

На підтвердження виконання робіт ПП «Гарант-Енерго» надано, зокрема:

- щодо договору № 35.1-14/5-51 від 12.11.2019: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) за вересень 2021 року від 20.09.2021; акт №9/1 приймання виконаних будівельних робіт від 20.09.2021, №11 здачі-приймання приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2021 року (КБ-2) від 20.09.2021 загальна сума 23 539 186,92 грн. в т.ч. ПДВ 3 923 197,82 грн, податкову накладну номер 7, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 23 539 186, 92 грн., в тому числі ПДВ 3 923 197, 82 грн;

- щодо договору № 37-14.3/5-29 от 02.10.2018: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) за вересень 2021 року; акт №19 здачі-приймання змонтованого обладнання за вересень 2021 року(Кб-2) від 20.09.2021 загальна сума 5 285148,77грн. в т.ч. ПДВ 880 858,13 грн.; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) за вересень 2021 року; акт №18 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2021 року (КБ-2) від 20.09.2021 загальна сума 177 562,38 грн. в т.ч. ПДВ 29 593,73 грн; податкову накладну номер 6, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 1 775 62, 38 грн., в тому числі ПДВ 29 593, 73 грн; платіжне доручення №2413 від 13.09.2021.

Також, між ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «Альтіс-Констракшн» укладено договір № 37-14.3/5-2 від 13.02.2018, відповідно до якого товариство зобов`язується виконати роботи по об`єкту «Реконструкція перону для повітряних суден термінального комплексу в ДП МА «Бориспіль» (інв. № 47729) та договір № 35.1-14.2/5-1 від 11.01.2021, відповідно до якого товариство зобов`язується виконати відповідні роботи.

На підтвердження виконання робіт ТОВ «Альтіс-Констракшн» позивачем надано:

- щодо договору № 37-14.3/5-2 від 13.02.2018: довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) за вересень 2021 року; акт №204 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2021 року (КБ-2) від 10.09.2021 загальна сума 6117 278,80, в т.ч. ПДВ 1 019 546,47; податкову накладну № 70, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 6 117 278, 8 грн., в тому числі ПДВ 1 019 546,47 грн; платіжне доручення № 4906 від 30.09.21 загальна сума 6 117 278, 80, в т.ч. ПДВ 1 019 546, 47;

- щодо договору № 35.1-14.2/5-1 від 11.01.2021: платіжне доручення № 2388 від 10.09.2021 про сплату ДП «МА «Бориспіль» грошових коштів у сумі 1 126 440 грн , в т.ч. ПДВ 187 740,00 грн: призначення платежу: «Аванс 30% по договору від 11.01.2021 № 35.1-14.2/5-1 реконструкції перону для повітряних суден термінального комплексу (інв. 47729), проектні роботи, титул, в т.ч. ПДВ 187 740 грн. податкову накладну № 34, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 1 126 440 грн., в тому числі ПДВ 187 740 грн.

Також, між ДА «МА «Бориспіль» та ТОВ «Зонкар» укладено договір № 35.1-14/8.4-00020 від 30.07.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Зонкар» зобов`язаний надати ДП «МА «Бориспіль» послуги з технічного обслуговування, ремонту лабораторного обладнання.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надані: акт наданих послуг № 24 від 09.09.2021 на загальну суму 67 200, в т.ч. ПДВ 11 200 грн; акт наданих послуг № 25 від 28.09.2021 на загальну суму 86 400 грн, в т.ч. ПДВ 14 400 грн; податкову накладну № 1, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 67 200 грн., в тому числі ПДВ 11 200 грн; податкову накладну № 2, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 86 400 грн, в тому числі ПДВ 14 400 грн; платіжне доручення № 2427 від 14.09.2021 з перерахування коштів ДП «МА «Бориспіль» на користь ТОВ «ЗОНКАР» на суму 96 000 грн, в т.ч. ПДВ.

Щодо формування податкового кредиту за податковими накладними, у яких індивідуальний податковий номер постачальників вказаний як 4 та 00, то як вказав позивач, вказані накладні стосуються операцій, здійснених з ТОВ «Агротехсоюз» та ТОВ «Діло-p». Проте, у згаданих податкових накладних було допущено помилки у індивідуальному податковому номері постачальників, що однак не вплинуло на суть самої операції та право на формування податкового кредиту за її наслідками.

Так, між ДП МА «Бориспіль» та ТОВ «Агротехсоюз» укладено договір № 35.1-14/8.4-00016 від 14.07.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Агротехсоюз» зобов`язане виконати роботи (надати послуги) з ремонту та технічного обслуговування механізмів для утримання територій та покриттів.

У вересні 2021 ТОВ «Агротехсоюз» зареєструвало в ЄРПНподаткову накладну номер 674, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 63 612, 00 грн., в тому числі ПДВ 10 602, 00 грн.

На підтвердження реальності виконання умов договору позивач надано договір № 35.1-14/8.4-00016 від 14.07.2021, акт надання послуг № 60 від 07.09.2021 на загальну суму 63612,00 грн в т. ч. ПДВ 10612,00 грн.

Крім того, ДП «МА «Бориспіль» здійснило закупівлю у ТОВ «Діло-p» згідно рахунку - замовлення постачальнику № 326 від 28.07.2021.

У вересні 2021 ТОВ «Діло-P» зареєструвало в ЄРПН податкові накладні: номер 87, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 17 871, 60 грн., в тому числі ПДВ 2 978, 60 грн; номер 88, реєстраційний номер в ЄРПН на суму 17 871, 60 грн., в тому числі ПДВ 2 978, 60 грн.

На підтвердження реальності виконання умов договору позивач надано платіжне доручення ДП МА «Бориспіль» № 511 від 12.08.2021 на загальну суму 17871,60 грн,, в т.ч. ПДВ 29 78,60грн. призначення платежу: « 50 відсотків передплати за товар згідно рахунку № 326 від 28.07.2021, в т.ч. ПДВ 2978,60 грн.»; видаткову накладна ТОВ «Діло-P» № 434 від 13.08.2021 на загальну суму 35743,20 грн., в т.ч. ПДВ 5 957,20 грн. платіжне доручення ДП «МА «Бориспіль» № 533 від 18.08.2021 на загальну суму 17871,60 грн,, в т.ч. ПДВ 2978, 60 грн. призначення платежу: «післяоплата 50 відсотків за товар згідно рахунку № 326 від 28.07.2021, в т.ч. ПДВ 2 978,60 грн.».

Щодо взаємовідносин із ПП «Гарант-Енерго» відповідач, окрім іншого, вказує, що у локальних кошторисах відсутні печатка товариства, ПІБ, посада або інші дані, які дають змогу ідентифікувати відповідальних осіб.

Проте, як вірно вказав суд першої інстанції вказані локальні кошториси є додатками до укладених договорів (пункт 19), у зв`язку із чим, вони підписані тими ж повноваженими особами, які і підписали самі договори. У свою чергу, договори від 02.10.2018 № 37-14.3/5-29 та від 12.11.2019 № 15.1-14/5-51 містять ПІБ та найменування посад осіб, які їх підписали, а так само і відтиск печатки ПП «Гарант-Енерго».

З урахуванням викладеного, посилання скаржника на вказані обставини є безпідставним.

Посилання на відсутність платіжних документів за результатами здійснених операцій з ПП «Гарант- Енерго» та ТОВ «Альтіс-Констракшн» є безпідставними, оскільки позивач надавав контролюючому органу платіжне доручення платіжне доручення № 4906 від 30.09.21 загальна сума 6 117 278, 80, в т.ч. ПДВ 1 019 546, 47 (щодо ТОВ «Альтіс-Констракшн») та платіжне доручення №2413 від 13.09.2021 (ПП «Гарант- Енерго»). Окрім того, як наголосив позивач, суми податкового кредиту по ПП «Гарант- Енерго» сформовані не за фактом оплати, а за фактом отримання відповідних послуг станом на дату підписання відповідних актів.

Тому, посилання відповідача на неправомірність формування позивачем сум податкового кредиту у зв`язку із ненаданням платіжних документів є помилковим.

Також судом першої інстанції вірно відхилене посилання контролюючого органу на безпідставність складення актів № 24 від 09.09.2021, № 25 від 28.09.2021 та їх недоліками. Проте, суд апеляційної інстанції враховує, що вказані акти у повній мірі дають змогу ідентифікувати як саму господарську операцію так і осіб, відповідальних за її виконання. Як вірно вказав суд першої інстанції, акт № 25 від ДП «МА «Бориспіль» підписаний особою, що й уклала (підписала) договір від 30.07.2021 № 35.1-14/8.4-00020, а акт № 24 від 09.09.2021 від виконавця акт склав директор ТОВ «Зонкар» Свердела Р.С.

Враховуючи наведені докази та встановлені обставини, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що згадані документи оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, містять усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій з контрагентами, а також є достатніми для відображення відповідних операцій у податковому обліку позивача.

Окремі ж недоліки у документах не можуть самі по собі безумовно свідчити про нереальність господарської операції з поставки товару/послуги транспортування, якщо з інших документів вбачається, що така операція реально відбулася.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкового кредиту платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

У постановах від 27.02.2018 у справі №811/2154/13, від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а та ін. Верховний Суд вже наголошував на тому, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі (постанови від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

За загальним правилом, доцільність вибору платником податку контрагентів відноситься до його виключної компетенції, яка походить із принципу свободи підприємницької діяльності. На вибір контрагента своїх постачальників платник податків взагалі не має впливу. Критерії та причини, за яких особа обирає тих чи інших постачальників, не мають ніякого відношення до правил ведення податкового обліку.

Крім того, при вирішенні даної справи суд першої інстанції вірно врахував, що що ДП «МА «Бориспіль» укладено договори з його контрагентами за наслідком того, що вказані товариства стали переможцем процедур закупівель в порядку встановленому Законом України «Про публічні закупівлі». Матеріали справи не містять висновки органу державного фінансового контролю про результати моніторингу процедур закупівлі, складені за результатами моніторингу відповідних процедур закупівлі, про встановлення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

З огляду на вищевикладене, твердження відповідача про те, що позивач не був обачний під час вибору контрагентів, колегія суддів відхиляє.

Скаржник також звертає увагу на те, що під час перевірки було встановлено наявність кримінального провадження, у якому фігурує контрагент позивача.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвали кримінальних судів, на які посилається відповідач містять виключно виклад обставин, вказаних у клопотаннях органів досудового розслідування з процесуальних питань, заявлених до суду.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі №2а-7075/12/2670, від 26.06.2018 у справі №808/2360/17, та Верховним Судом України у постановах від 12.04.2016 у справі №826/17617/13, від 05.03.2012 у справі №21-421а11 та від 22.09.2015 у справі №810/5645/14.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не є належними та допустимими доказами існування обставин, які підлягають встановленню у даному спорі. Окрім того, відомості досудового розслідування, на які посилається відповідач, не стосуються періоду спірних правовідносин та часу здійснення спірних операцій.

Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

У пункті 71 вказаного рішення зазначено що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1.

Подібну позицію висловив і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 (№21-1376во06), зазначивши, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи, що позивачем було надано на підтвердження правомірності формування спірних сум податкової звітності всі необхідні документи, а підстави для висновку про нереальність спірних господарських операцій у ході судового розгляду встановлено не було, то підстави для зменшення позивачу сум податкового кредиту згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складений 21.02.2025.