Справа № 420/18172/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 11.06.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини щодо проведення додаткового службового розслідування, розпочатого 20.03.2024 та закінченого 07.05.2024, за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2024 №931 про призначення додаткового службового розслідування;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 07.05.2024 № 1430 (з основної діяльності) «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2024 №133 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне останньому грошове забезпечення з 01.02.2023 по день ухвалення судового рішення у цій справі.

Ухвалою суду від 20.06.2024 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне останньому грошове забезпечення з 01.02.2023 по день ухвалення судового рішення у цій справі та позов ОСОБА_1 в іншій частині позовних вимог залишено без руху.

24.06.2024 року (вх.№ЕС/25745/24) від представника позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 20.06.20024 року про залишення позову без руху.

Ухвалою від 11 липня 2024 року, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, 08.05.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу. На підставі наказу командира НОМЕР_2 ОМБр (в/ч НОМЕР_1 ) від 31.07.2022 №44-РС позивача з 03.08.2022 зараховано у розпорядження командира цієї ж військової частини. Не погоджуючись з цим наказом, позивач звернувся з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/10241/24). В ході розгляду справи №420/10241/24 військовою частиною НОМЕР_1 було подано через Електронний суд відзив на позовну заяву, який зареєстровано 10.05.2024, до відзиву приєднано копії матеріалів службових розслідувань, копію наказу №931, наказу №1430, витягу з наказу №133. Відповідно до витягу з наказу від 08.05.2024 №133 ОСОБА_1 визнано таким, що 13 серпня 2022 року самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим, останнього знято з речового та грошового забезпечення. З оскаржуваного наказу №34 вбачається, що військова служба позивача фактично призупинена «заднім числом», його знято з речового і грошового забезпечення з 13.08.2022. При цьому, увесь 2022 рік та у січні 2023 року ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення. Вказаний факт є преюдиційним та вже встановлений рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023, яке набрало законної сили, що ухвалене по справі з тими ж самими сторонами. Станом як на 13.08.2022, так і станом на 08.05.2024 (день видання оскаржуваного наказу №133) відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, внесено не було, повідомлення від органу досудового розслідування відповідачем на ці дати не отримано. За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення. Отже, визнаючи оскаржуваним наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення 03.02.2023, відповідачем порушено положення ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII та Порядку №260. Наказ №133 від 08.05.2024 в частині, що стосується позивача, підлягає скасуванню оскільки видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено, а отже, є протиправним. З наказом №1430 від 07.05.2024 позивач не погоджується вважає його протиправним, оскільки наказ видано за результатами проведення додаткового службового розслідування. Та цим наказом вносяться зміни до попереднього наказу, виданого за результатами проведення первинного службового розслідування. В законодавстві не міститься, а військові частини позбавлені правової можливості проводити повторне службове розслідування за тим же самим фактом, двічі, адже це суперечить наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 606, яким внесено зміни до Порядку проведення службових розслідувань у ЗСУ». З матеріалів службове розслідування вбачаються процедурні порушення, допущені відвідачем, а саме: пропущений строк, визначений ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Додаткове службове розслідування призначене наказом №931 від 20.03.2024, а закінчене 07.05.2023 виданням оскаржуваного наказу №1430. В матеріалах службового розслідування відсутні будь-які накази або згадування про продовження місячного терміну проведення службового розслідування; розслідування проведено без участі безпосереднього командира ОСОБА_1 , що суперечить частині 2 статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ; в наказі №1430 від 07.05.2024 відсутнє притягнення до дисциплінарної відповідності ОСОБА_1 та вид стягнення. Чинним законодавством, не надано повноважень командиру, який приймає рішення за результатами службового розслідування, вносити зміни до наказів, виданих за результатами проведення попередніх службових розслідування, це є самоуправством з боку командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Вказані в додатковому службовому розслідуванні обставини були відомі відповідачу вже під час проведення первинного службового розслідування, а тому були предметом дослідження як при первинному службовому розслідуванні, так і під час розгляду судової справи №420/24520/23 (на яке посилається відповідач в оскаржуваному наказі №1430 від 07.05.2024), а також судової справи №420/2945/23, а нових фактів, обставин чи підстав, відповідачем під час додаткового службового розслідування не встановлено.

Від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (Вхід. №ЕС/ 29688/24) де зазначено, що військова частина НОМЕР_1 вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 07.06.2022 позивач зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 . 24.07.2022 позивач вибув на лікування у шпиталь військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . Після вибуття на лікування позивач на зв`язок з безпосереднім командиром не виходив, жодних документів щодо свого лікування до військової частини НОМЕР_1 не надавав. Наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 та (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 позивач оголошений таким, що самовільно залишив частину з 24.07.2022. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №420/24520/23 було встановлено факт перебування Позивача на лікуванні в період з 24.07.2022 по 12.08.2022 та скасовано пункт 10.5.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 в частині, що стосується самовільного залишення позивачем частини. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 зазначеним судовим рішенням скасовано не було. Враховуючи невідповідність висновків, викладених в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489, фактам, встановленим судом у рішенні по справі №420/24520/23 та з огляду на триваючу незаконну відсутність позивача у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №931 призначене додаткове службове розслідування за вказаними фактами. За результатами проведеного службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2024 №1430 внесено зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №931 та оголошено позивача таким, що самовільно залишив частину з 13.08.2022. На виконання приписів наказу №931 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2024 №133 позивач також оголошений таким, що самовільно залишив частину з 13.08.2022. На виконання пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, проведено службове розслідування, за результатами якого було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 в судовому порядку не скасовувався, однак суперечить рішенню Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/24520/23, а відтак виникла необхідність приведення наказів командира військової частини НОМЕР_1 у відповідність з рішенням суду. Враховуючи наявність триваючого правопорушення з боку позивача, єдиним передбаченим чинним законодавством способом такого приведення у відповідність є проведення службового розслідування. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 командиром військової частини НОМЕР_1 в межах його повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства виданий наказ №931 від 20.03.2024 року. Відповідно до положень пункту 2.3.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 наказ № 1430 від 07.05.2024 року виданий командиром військової частини НОМЕР_1 в межах його повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до положень пункту 2.3.4 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 наказ № 133 від 08.05.2024 року виданий командиром військової частини НОМЕР_1 в межах його повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач у позовній заяві не надає жодних документів або пояснень, які посвідчували б законність його перебування за межами військової частини НОМЕР_1 та не заперечує вчинення ним правопорушення, відтак дані, викладені в зазначених оспорюваних наказах відповідають фактичним обставинам справи. Оскаржуваним наказом №1430 від 07.05.2024 року вносяться зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. В позовній заяві позивач не ставить питання про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2023 №3489. Скасування наказу 1430 від 07.05.2024 матиме своїм наслідком повернення первинної редакції наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. Зазначеним наказом позивач оголошений таким, що самовільно залишив частину 27.07.2024. Існування наказу в такій редакції суперечить як рішенню Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/24520/23, так і власній позиції позивача. Таким чином, задоволення позовних вимог в цій частині не призводить до остаточного вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

З наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 55 від 07.06.2022 року вбачається, що солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця, що призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України від « 24» лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», який прибув з військової частини НОМЕР_4 для формування підрозділів військової частини НОМЕР_1 , з « 07» червня 2022 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і утримувати у розпорядженні командира військової частини. Зі сніданку « 08» червня 2022 року зарахувати на котлове забезпечення (триразове харчування за каталогом). Вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов (а.с. 16).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 №104 наказано вважати такими, що вибули 24 липня 2022 року у шпиталь: військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_1 : солдат ОСОБА_1 , номер обслуги 2 мінометного взводу 6 мінометної батареї НОМЕР_5 механізованого батальйону, у зв`язку з пораненням на лікування. Зняти з котлового забезпечення з 27 липня з військової частини НОМЕР_1 , та видати продатестат.

Предметом розгляду Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2945/23 була позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади щодо ненадання позивачу відпустки за станом здоров`я строком на 30 днів на підставі Довідки військово-лікарської комісії №300 від 12.08.2022 р.,

З рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2945/23 від 10 листопада 2023 року вбачається, що 24.07.2022 року ОСОБА_1 був направлений до НОМЕР_7 військового госпіталю, де отримав первинну медичну допомогу, а після цього 26.07.2022 р. до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради (надалі КНП), де 02.08.2022 року йому провели операцію через захворювання не пов`язане з проходженням військової служби та 12.08.2022 року виписали з лікарні. Позивач після виписки з лікарні до військової частини за місцем постійної дислокації АДРЕСА_2 не прибув, а за власною ініціативою поїхав до м.Одеса за місцем постійного проживання. 04.01.2023 року позивач направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача рекомендованим листом письмовий рапорт про надання відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів з можливістю її проведення за місцем постійного проживання в м.Одесі, до якого додав копію довідки ВЛК № 300 від 12.08.2022 року та копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого. Також в рішенні суд зазначив, що не залишає без уваги, на те що позивач в позові не яким чином, не пояснює чим він вважає його перебування в період з 12.08.2022 року (день виписки з лікарні) до цього часу в місті постійного проживання у м.Одесі, а не за місцем проходження військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2945/23 від 10 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Рішення суду у справі № 420/2945/23 набрало законної сили 05.03.2024 року.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що у військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу №582 від 02 лютого 2023 року було проведено службове розслідування за фактом неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 3489 від 28.07.2023 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » встановлено, що солдат ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 24.07.2022 року по теперішній час. За самовільне залишення військової частини (місця служби), неналежне виконання службових обов`язків та наказів командирів, що призвело до порушення військової дисципліни, керуючись статтями 45 та 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».

В Одеському окружному адміністративному суді розглядалася справа № 420/24520/23 також за позовом ОСОБА_1 про оскарження п. 10.5.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 року № 34 в частині, що стосується позивача.

Під час розгляду справи № 420/24520/23, судом встановлено, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №582 від 02 лютого 2023 року призначено службове розслідування за фактом неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 3489 від 28.07.2023 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » встановлено, що солдат ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 24.07.2022 року по теперішній час. За самовільне залишення військової частини (місця служби), неналежне виконання службових обов`язків та наказів командирів, що призвело до порушення військової дисципліни, керуючись статтями 45 та 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на

солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана». 03 лютого 2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 34 п.п.10.5.1 ОСОБА_1 визнано таким, що вибув у зв`язку із самовільним залишенням військової частини та з 24 липня 2022 року знято з речового і грошового забезпечення, підстава рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 02.02.2023 року. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 3489 від 28.07.2023 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » встановлено, що солдат ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 24.07.2022 року по теперішній час.

При цьому суд визнав необґрунтованим висновок відповідача, викладений в наказі № 3489 від 28.07.2023 року, про те, що « ОСОБА_1 не прибув з лікування, а тому вважається таким, що самовільно залишив військову частину з 24 липня 2022 року», оскільки після отриманого поранення та до 12 серпня 2022 року позивач проходив лікування.

За наслідком розгляду справи № 420/24520/23 Одеським окружним адміністративним судом 30 листопада 2023 року прийнято рішення, в якому визнано протиправним та скасовано підпункт 10.5.1 пункту 10.5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №34 від 03.02.2023 року (стосовно ОСОБА_1 ).

Рішення суду у справі № 420/24520/23 набрало законної сили 02.01.2024 року.

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року встановлено судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року у справі №420/24520/23

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року справа №420/24520/23 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято 20.03.2024 року наказ № 81 де визначено: «Підпункт 10.5.1 пункту 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 , скасувати.»

Та в подальшому 09.04.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №102 та визначено: « 31. Внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2024 №81 пункту 35 стосовно скасування самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 та викласти в наступній редакції: «Підпункт 10.5.1 пункту 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_4 , скасувати.»

31.07.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 , прийнято наказ №44-РС. В наказі №44-РС зазначено, що відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира солдата ОСОБА_1 , номер обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону (а.с. 14).

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 , №44-РС від 31.07.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , про зарахування, останнього у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ був предметом судового розгляду у справі № 420/10241/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 420/10241/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання нарахувати грошове забезпечення відмовлено повністю.

Рішення суду у справі № 420/10241/24 набрало законної сили 24.12.2024 року.

20.03.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №931 «Про призначення додаткового службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 », відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), на підставі рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби Корецького Андрія Віталійовича від 20 березня 2024 року № 12353/1, з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу 24 липня 2022 року військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , наказано провести додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 . Для проведення додаткового службового розслідування призначено офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 .

В наказі № 931 від 20.03.2024 року офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_5 визначено під час проведення службового розслідування встановити: наявність чи відсутність правопорушення, щодо якого призначено додаткове службове розслідування, його обставини та наслідки; осіб, з вини яких трапилось правопорушення та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між правопорушенням та неправомірними. діями військовослужбовця; вимоги чинного законодавства та інших нормативно-правових актів, які було порушено; умови та причини, що сприяли правопорушенню.

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.03.2024 №931, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 в період з 20.03.2024 року до 07.05.2024 року проведено службове розслідування.

З дослідженого судом акту додаткового службового розслідування (далі Акт) за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/24520/23, яке набрало законної сили 02.01.2024 скасовано підпункт 10.5.1. пункту 10.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34, який стосується самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 . В ході розгляду справи судом встановлено факт перебування солдата ОСОБА_1 на лікуванні в період з 24.07.2022 по 12.08.2022, даний факт суперечить висновкам, викладеним в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. Станом на 15.04.2024 солдат ОСОБА_1 продовжує незаконно перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 .

В п.п. 3.5 Акту зазначено, що відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі від 10.11.2023 №420/2945/23 встановлено, що солдат ОСОБА_1 безпідставно не прибув до військової частини НОМЕР_1 та не подав безпосередньому начальнику письмового рапорту з довідкою ВЛК від 12.08.2022 №300 про надання відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, замість чого повернувся до місця свого постійного проживання м. Одеса, що є грубим порушенням військової дисципліни та Статуту внутрішньої служби Збройних сил України у воєнний час. … Також суд не залишив без уваги те, що солдат ОСОБА_1 в позові не яким чином, не пояснює причини його перебування в період з 12.08.2022 (день виписки з лікарні) до цього часу в місті постійного проживання у АДРЕСА_2 не за місцем проходження військової служби.

Окрім того в Акті вказано, що станом на дату проведення даного службового розслідування солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (місця служби) не прибув, причини неприбуття не повідомив, доказів які б підтверджували законність перебування поза межами служби не надав. Таким чином, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022 по теперішній час (п.п. 3.7).

В п. 7 Акту зазначено, що своїми діями солдат ОСОБА_1 , порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: статей 1, 4 та 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині, що зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів; За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення; статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині де зазначено, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань; статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині про необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, свято і непорушне додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, знати та виконувати свої посадові обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині обов`язку про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові. статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити.

З п.9 Акту вбачається, що офіцер відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 за наслідком проведення службового розслідування пропонував додаткове службове розслідування вважати завершеним. Внести до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 », такі зміни:

- абзац 2 преамбули наказу викласти у такій редакції: «Виходячи з матеріалів службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , у період з 24.07.2022 по 12.08.2022 знаходився на лікуванні, у медичному закладі комунального некомерційного підприємства «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради. Підстава: Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2754 від 12.08.2022. 13.08.2022 після виписки, солдат ОСОБА_1 самовільно без узгодження з командиром підрозділу направився додому за адресою: АДРЕСА_3 . Даним вчинком солдат ОСОБА_1 порушив вимоги статей 1, 4 та 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 14, 16, 30, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вбачаються ознаки правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.»;

- преамбулу наказу доповнити абзацом 3 у такій редакції: «Таким чином, солдата ОСОБА_4 вважати таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022.».

У наказовій частині наказу:

- пункт 3 викласти у новій редакції: «Начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : за невихід на службу без поважних причин, керуючись вимогами пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, солдату ОСОБА_6 щомісячну премію за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року не виплачувати;

- за самовільне залишення військової частини (місця служби), керуючись пунктом 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включати солдата ОСОБА_1 за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року.».

Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 : Солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира частини, вважати таким, який не прибув з лікування 13 серпня 2022 року.

Копії матеріалів службового розслідування та повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення в порядку статі 214 Кримінального процесуального кодексу України за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України скерувати до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

За результатами проведення службового розслідування, 07 травня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 , прийнято наказ №1430 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 », в якому наказано:

« 1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. Внести до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_4 », такі зміни: 2.1. абзац 2 преамбули наказу викласти у такій редакції:

«Виходячи з матеріалів службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , у період з 24.07.2022 по 12.08.2022 знаходився на лікуванні, у медичному закладі комунального некомерційного підприємства «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради. Підстава: Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2754 віл 12.08.2022. 13.08.2022 після виписки, солдат ОСОБА_1 самовільно без узгодження з командиром підрозділу направився додому за адресою: АДРЕСА_3 . Даним вчинком солдат: ОСОБА_1 порушив вимоги статей 1, 4 та 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 14, 16, 30, 128 Cтатуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вбачаються ознаки правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України»;

преамбулу наказу доповнити абзацом 3 у такій редакції: «Таким чином, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022.».

2.2. У наказовій частині наказу:

пункт 3 викласти у новій редакції: «Начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

за невихід на службу без поважних причин, керуючись вимогами пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, солдату ОСОБА_6

щомісячну премію за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року не виплачувати, за самовільне залишення військової частини (місця служби), керуючись пунктом 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включати солдата ОСОБА_1 за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року.

3. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 :

3.1. Солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира частини, вважати таким, який не прибув з лікування 13 серпня 2022 року.

4. Копії матеріалів службового розслідування та повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення в порядку статі 214 Кримінального процесуального кодексу України за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України скерувати до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» (а.с. 24зв.-25).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №133 від 08.05.2024 солдата ОСОБА_1 , у розпорядженні командира частини, вважати таким, що 13 серпня 2022 року самовільно залишив частину (не прибув з лікування). Зняти з речового і грошового забезпечення з 13 серпня 2022 року. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (3 основної діяльності) від 07.05.2024 №1430 (а.с. 23зв.).

Позивач вважає протиправними: дії військової частини щодо проведення додаткового службового розслідування та накази командира військової частини НОМЕР_1 : від 20.03.2024 року № 931, від 07.05.2024 року № 1430 та від 08.05.2024 року № 133, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Приписами п.20 ч.1 ст.106 Конституції України визначено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

В ст. 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1). Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5).

Згідно ч.1 ст. 2 Закон № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

З дослідженої судом копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 від 06.05.2022 року вбачається, що з 08.05.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 призваний на військову службу та з 07.06.2022 року був зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 №104 вбачається, що солдат ОСОБА_1 , вибув 24 липня 2022 року у шпиталь (військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_1 )

Солдат ОСОБА_1 після лікування для продовження проходження служби до військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » було встановлено, що ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу військової частини з 24.07.2022 року. З дослідженої судом копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 від 06.05.2022 року вбачається, що з 08.05.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 призваний на військову службу та з 07.06.2022 року був зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 №104 вбачається, що солдат ОСОБА_1 , вибув 24 липня 2022 року у шпиталь (військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_1 )

Солдат ОСОБА_1 після лікування для продовження проходження служби до військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » було встановлено, що ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу військової частини з 24.07.2022 року.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) (в редакції чинній на час виниклих правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1, ст. 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1). Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2).

В ст. 3 Дисциплінарного статуту зазначено, що військова дисципліна досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (абз. 3).

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Положеннями ст. 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. ….. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

У відповідності до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Приписами ст. 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

В розділі II Порядку № 608 зазначено, що службове розслідування може проводитися з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб (п.1). Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (п. 3).

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (пункт 2 розділу V Порядку № 608).

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (пункт 3 розділу V Порядку № 608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити(пункт 4 розділу V Порядку № 608).

Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, саме акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини, які встановлені під час його проведення.

За приписами ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

В ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Згідно ст.12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту)

Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття... (ст.128 Статуту).

Положеннями ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Приписами ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями..

Згідно ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

В ст. 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Пунктом 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З вище зазначених приписів законодавства вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що позивачем не заперечується факт його невиходу на службу у військовій частині НОМЕР_1 з 13 серпня 2022 року.

Зазначені обставини знайшли своє відображення в рішенні Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/24520/23.

При розгляді даної справи суд враховує, що відповідач під час проведення службового розслідування призначеного наказом №582 від 02 лютого 2023 року за фактом неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 та прийняття наказу №3489 від 28.07.2023 року не був обізнаний, що солдат ОСОБА_1 в період з 26.07.2022 року по 12.08.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні та відповідно в наказі №3489 від 28.07.2024 року зазначив про незаконну відсутність у розташуванні підрозділу позивача з 24.07.2022 року та про утримання з солдата ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди за липень 2022 року.

Також в п.3 наказу №3489 від 28.07.2023 року було наказано утримати за самовільне залишення військової частини (місця служби) з солдата ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду за період з серпня 2022 по червень 2023.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2023 року №3489 не оскаржувався позивачем в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/24520/23 від 30 листопада 2023 року було визнано необґрунтованим висновок викладений в наказі № 3489 від 28.07.2023 року, про те, що « ОСОБА_1 не прибув з лікування, а тому вважається таким, що самовільно залишив військову частину з 24 липня 2022 року», оскільки після отриманого поранення та до 12 серпня 2022 року позивач проходив лікування.

Рапортом від 18.03.2024 року ТВО помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальник юридичної служби підполковник юстиції ОСОБА_7 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 , що рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/24520/23, яке набрало законної сили 02.01.2024 скасовано пункт 10.5.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2024 №34, який стосується самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 . В ході розгляду справи судом встановлено факт перебування солдата ОСОБА_1 на лікуванні в період з 24.07.2022 по 12.08.2022. даний факт суперечить висновкам, викладеним в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 3489 від 28.07.2023 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 ». Станом на 18.03.2024 солдат ОСОБА_1 продовжує незаконно перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 та просив призначити додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 з урахуванням фактів, встановлених Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/24520/23.

Відповідно до ст. 85 Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сил України, рапорту ОСОБА_8 з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 , наказом № 931 від 20.03.2024 року призначено додаткове службове розслідування.

Під час розгляду справи доказів поновлення служби позивача з 13 серпня 2022 року у військовій частині НОМЕР_1 , так і доказів поважної причини відсутності ОСОБА_1 на службі до суду не надано.

Суд звертає увагу, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №931 від 20.03.2024 року, був прийнятий відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку № 608 на підставі рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби ОСОБА_9 з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу 24 липня 2022 року (як зазначено в наказі №3489 від 28.07.2023) військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що при проведенні службового розслідування та прийнятті наказу командиром військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2023 №3489 відповідачу не було відомо про перебування позивача на лікуванні в період до 12.08.2024 року, а також позивач продовжив здійснювати не вихід на службу і після 28.07.2023 - дати прийняття наказу №3489, що є обставинами для проведення службового розслідування

призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 року.

Також суд зазначає, що зазначення в назві наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 року № 931 слова «додаткове» службове розслідування не є підставою для скасування самого наказу.

З урахуванням вище зазначеного, судом не встановлено правових підстав для визнання протиправними дії військової частини щодо проведення додаткового службового розслідування та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 року № 931.

Щодо позбавлення позивача оскаржуваним наказом №1430 від 07.05.2024 щомісячної премії за невихід на службу та додаткової винагороди за самовільне залишення військової частини, суд виходить з наступного.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам регулює Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.2 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

У п. 15 розділу 1 Порядку №260, зазначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пунктом 1 Розділу ХVI Порядку №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Отже військовослужбовцям здійснюється преміювання відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Однак позивачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу що він в період з 13.08.2022 року проходив службу у військовій частинні НОМЕР_1 та здійснював особистий внесок в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 3 Розділу ХVI Порядку №260 ).

Відповідно до п.5 Розділу ХVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Зі змісту Статуту внутрішньої служби ЗСУ вбачається, що про вихід на службу після хвороби військовослужбовця, командиром військової частини приймається наказ по військовій частині. Однак у військовій частині НОМЕР_1 наказ про вихід на службу після хвороби ОСОБА_1 не приймався так як останній на службу з 13.08.2022 року не виходив.

Також з досліджених матеріалів справи, а саме з повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення (злочину) в порядку ст. 214 КПК України № 1138/1 від 12.02.2023 року, адресованого керівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 , Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ судом встановлено, що 12.02.2023 року відповідачем повідомлено ТУ ДБР розташованого у місті Краматорськ, що « 24.07.2022 року військовослужбовець, який проходить військову службу за мобілізацією, солдат, що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , був направлений на лікування в шпиталь. З лікування до військової частини НОМЕР_1 не з`явився. На даний час місцезнаходження даного військовослужбовця невідоме. На телефонні дзвінки не відповідає».

Зазначене повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0015162.

Враховуючи вище встановлені судом обставини справи, а також, що позивач не повернувся на службу, суд дійшов висновку, що командир військової частини мав право на прийняття рішення щодо позбавлення премії у місяці допущеного порушення, тобто за період відсутності позивача на службі.

Відповідно до підпункту 24, пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Згідно з п.п. 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

- здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин було врегульовано окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).

У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 року доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в п. 15 якого передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналізуючи оскаржуваний наказ від 07.05.2024 року №1430 в частині п.2, суд зазначає, що незважаючи на те, що до суду не надано вироку у кримінальній справі чи постанови у справі про притягнення позивача до кримінальної/адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової служби, позивач в той же час не заперечує факту самовільного залишення місяця служби у період з 13.08.2022 року та не дає докази того, що у вказаний період він проходив військову службу.

Відтак, суд вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2024 № 1430 є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Також, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 133 від 08.05.2024 солдата ОСОБА_1 , знято з речового і грошового забезпечення з 13.08.2022 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (не прибув з лікування).

Відповідно до п.15 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відтак, суд не вбачає протиправності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 року №133.

Посилання позивача на допущені процедурні порушення при поведені службового розслідування, а саме щодо строку проведення службового розслідування в період з 20.03.2024 року до 07.05.2023 року, суд до уваги не приймає, оскільки чинне законодавство України частково не пристосоване до застосування в умовах воєнного стану, в умовах тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, знаходження військової частини в зонах активних бойових дій.

На переконання суду, в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, 371 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини щодо проведення додаткового службового розслідування, розпочатого 20.03.2024 та закінченого 07.05.2024, за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2024 №931 про призначення додаткового службового розслідування про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.05.2024 № 1430 (з основної діяльності) «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 » про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2024 №133 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_9 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 )

Суддя O.A. Вовченко

.