Справа № 420/15147/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м.Одеса, 65102, ), Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Серебрякова Ганна Володимирівна (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м.Одеса, 65102) про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов заяви ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Серебрякова Ганна Володимирівна, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебрякової Ганни Володимирівни щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні № 74077032 постанови від 22 квітня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 ;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 22 квітня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебряковою Ганною Володимирівною, про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 74077032.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 квітня 2024 року, головним державним виконавцем Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебряковою Ганною Володимирівною у виконавчому провадженні № 74077032 було винесено постанову про накладення штрафу, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700 гривень. Позивач не погоджується із зазначеною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду.

Ухвалою суду прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 .

Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 30 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року задоволено заяву представника третьої особи про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 07 червня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №523/6286/24.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не визнає. Відповідач зазначає, що 07.04.2024 р. державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення суду, та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відсутні за адресою АДРЕСА_2 , яка визначена виконавчим документом, як місце проживання/реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , отже, ОСОБА_1 рішення не виконала, явку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечила. Пояснення, заяви, зауваження, клопотання, скарги, пропозиції за вказаними обставинами від боржниці та її законного представника на адресу відділу не надходили, станом на день проведення перевірки. Враховуючи вимоги Інструкції та Закону 22.04.2024 р. державним виконавцем на боржницю ОСОБА_1 накладений штраф постановою про накладення штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн., відповідно до ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішенням суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме: забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленого законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною 10-ти річного віку.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі.

Судове засідання призначено на 29 січня 2025 року об 14 год. 00 хв.

Позивач до судового засідання в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду на адресу суду не надходили.

Відповідач до судового засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив здійснити розгляд справи без участі головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебрякової Ганни Володимирівни.

Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також не заперечував проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи, у порядку письмового провадження.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини: на виконанні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 74077032 з примусового виконання виконавчого листа № 752/7784/19 виданої Суворовським районним судом м. Одеси від 22.01.2024 р. про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленого законом порядку, та/або за місце проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною 10-ти річного віку.

07.02.2024 р. за заявою стягувача державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого, постанову про стягнення виконавчого збору, та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

07.04.2024 р. державним виконавцем Стоніс Ю.В. проведено перевірку виконання рішення суду, та за результатом якої складено акт в якому зазначено, що та встановлено, що ОСОБА_1 повторно не виконала рішення суду, а саме: виходом за адресою: АДРЕСА_2 , боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду №752/7784/19 від 26.06.2023 року а саме відсутня за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . О 12- 00 07.04.2024 року боржник не забезпечив явку дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.04.2024 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн., відповідно до ст.63, 75 ЗУ Про виконавче провадження, за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішенням суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме: забов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

Окрім цього, суд встановив, що в ході розгляду справи №523/6286/24 Одеським апеляційним судом, крім іншого, встановлено, що: «Згідно вимог виконавчого документу, встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Отже місцем виконання рішення є - місце реєстрації боржника ОСОБА_1 , а саме - АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення виконавчий дій 07.04.2024 року за адресою - АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не з`явилась. Під час проведення виконавчий дій був присутній її представник - адвокат Голосов Ю.А., який пояснював, що дитина не бажає бачити батька, а тому не вийде на зустріч з бабусею ОСОБА_2 ..

Отже встановлено, що під час виконання рішення виникли певні обставини, пов`язані саме з поведінкою малолітньої дитини, а саме - її особистими взаємовідносинами з батьком, який був присутнім під час здійснення виконавчих дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку державний виконавець мав право впевнитись, що боржник ОСОБА_1 перебуває за місцем виконання рішення, а також особисто переконатись, що дитина не бажає виходити на зустріч зі стягувачем ОСОБА_2 ..

В той же час, державному виконавцю не надали можливість перевірити присутність боржниці ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 за місцем виконання рішення.

Колегія суддів, вважає що доводи, викладені у скарзі на дії державного виконавця, не підтвердженні жодними доказами, оскільки 07.04.2024 року (у першу неділю місяця) у державного виконавця була відсутня можливість встановити місце знаходження дитини за допомогою відеозв`язку, оскільки у даному випадку неможливо встановити місце перебування особи.

Отже відомості, які зазначені у акті державного виконавця від 07.04.2024 відповідають дійсності.

Крім того, матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 та дитини - ОСОБА_3 за місцем виконання рішення на час проведення виконавчих дій, а саме - 07.04.2024 року. Самі лише пояснення адвоката Голосова Ю.В. в акті державного виконавця без підтвердження вказаних обставин не можуть свідчити про перебування ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 за місцем виконання рішення.

Твердження скаржниці про те, що ОСОБА_4 відмовилася зустрічатися з бабусею ОСОБА_2 через присутність на зустрічі батька дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки державний виконавець не мав можливості побачити дитину особисто та впевнитись у дійсності бажання дитини.».

Незгода позивача із діями державного виконавця у ВП №74077032 про накладення штрафу зумовила звернення позивача до суду із цим позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно зі статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до пункту 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Предметом спору у цій справі є перевірка правомірності постанови державного виконавця про накладення штрафу у ВП №74077032 від 22.04.2024, яким за повторне невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Даючи оцінку питанню, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, насамперед, потрібно з`ясувати в чому полягає причина невиконання судового рішення у відведений строк.

Суд зазначає, що згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі № 752/7784/19 частково задоволено позов ОСОБА_2 про визначення способу її участі у вихованні онуки. 26 червня 2023 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року змінено в частині участі у вихованні онуки, а саме: - визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку. - встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Так, підставою для прийняття оскаржуваної постанови про накладення на боржника штрафу слугував акт державного виконавця від 07.04.2024, яким встановлено, що боржником не виконано рішення суду, оскільки у визначений час боржник не забезпечив явку дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 05.12.2024 року по справі № 523/6286/24 встановлено, що державному виконавцю не надали можливість перевірити присутність боржниці ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 за місцем виконання рішення.

Крім того, зазначено, що відомості, які зазначені у акті державного виконавця від 07.04.2024 відповідають дійсності.

Так само відсутні докази перебування ОСОБА_1 та дитини - ОСОБА_3 за місцем виконання рішення на час проведення виконавчих дій, а саме - 07.04.2024 року.

Також встановлено, що державний виконавець не мав можливості побачити дитину особисто та впевнитись у дійсності бажання дитини.

З огляду на вищевикладене, суд вважає що боржником не виконано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі № 752/7784/19, що також опосередковано встановлено у постанові Одеського апеляційного суду від 05.12.2024 року по справі № 523/6286/24.

На переконання суду, зазначені боржником обставини, які ускладнюють виконання рішення не є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону, що виключають відповідальність за виконання рішення суду.

З аналізу положення зазначеної вище статті 75 Закону України Про виконавче провадження вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 821/1568/16.

Викладене, на думку суду, свідчить про те, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 127/3770/17.

При вирішенні цього спору суд вважає за необхідним звернути увагу на постанову Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2021 року, справа № 638/12278/15-ц (провадження 4-с/638/65/20), в якій зазначено, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною увагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з їхніми інтересами з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

Аналізуючи наведене вище, суд вважає, що будь-яких доказів неможливості забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 позивач не надала ні суду, ні державному виконавцю при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд вважає, що позивач, незважаючи на своє відношення до ОСОБА_5 , зобов`язана була вчиняти дії щодо забезпечення спілкування доньки з бабусею ОСОБА_2 .

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, суд зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Тож, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Поряд з наведеним, суд звертає увагу на те, що позивачем не забезпечено виконання судового рішення, у тому числі, не забезпечено побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 33 цього Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Аналіз зазначених обставин у їх сукупності свідчить про то, що боржник без поважних причин не виконав рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року, тому постанова від 22.04.2024 року про накладення на боржника штрафу у розмірі 17000 грн. відповідачем прийнята обґрунтовано.

Суд зауважує, що законодавець у частині першій статті 64-1 Закону України Про виконавче провадження визначив, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Буквальний і цільовий способи тлумачення цієї норми дають суду підстави для висновку, що рішення про встановлення побачення з дитиною покладає на боржника обов`язок забезпечити такі побачення.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 9 листопада 2022 року у справі №753/11909/21.

Як зазначалось, позивач належним чином не забезпечив виконання судового рішення, тому вказані доводи позивача не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова головного державного виконавця про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду є правомірною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 241-246, 262, 268, 269, 287, 293 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м.Одеса, 65102, ), Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Серебрякова Ганна Володимирівна (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м.Одеса, 65102) про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Враховуючи періодичну відсутність електроенергії у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду, тривалість повітряних тривог, знаходження судді на лікарняному, текст рішення складено та підписано суддею 24.02.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К.Василяка

.