Справа № 300/3687/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3687/24 пров. № А/857/24585/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі №300/3687/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення коштів (головуючий суддя першої інстанції Микитюк Р.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано - Франківськ, дата складання повного тексту рішення - 05.09.2024),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач) в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на його користь 191283,70 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що недоплата відповідачем за проміжок часу з серпня 2022 року по лютий 2024 рік коштів пенсійного забезпечення потягнула за собою порушення права власності на кошти в об`ємі суми недоотриманої пенсії за вказаний вище період, яка згідно розрахунку складає 191283,70 грн, що і є майновою шкодою.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що суди у справі №300/609/23 дослідили усі протиправні дії Відповідача, які були вчинені ним у пенсійній справі ОСОБА_1 і визнав їх протиправними, а тому такими протиправними діями ОСОБА_1 завдана шкода, у вигляді не виплати йому належної йому пенсії державного службовця протягом 19 місяців після 20.07.2022.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні (призначенні) пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано- Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі №300/609/23 - без змін .

Рішення суду набрало законної сили 10.08.2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №300/609/23 за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Окремою ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №300/609/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, вчинені на виконання рішення суду від 03.04.2023 у справі №300/609/23 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця у розмірі 2093 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII і невиконанню рішення суду від 03.04.2023 у справі №300/609/23 та здійснити призначення та виплату пенсії державного службовця у порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, від розміру заробітної плати ОСОБА_1 , дані про яку вказані у довідках МЗС України №210/17-920-63 від 08.07.2022; №210/17-920-64 від 08.07.2022; №210/17-920-65 від 08.07.2022.

Ухвала набрала законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №300/609/23 прийнято та затверджено звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.02.2024 про виконання рішення Івано- Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 та окремої ухвали від 27.09.2023 у справі №300/609/23 щодо призначення та виплати пенсії державного службовця в розмірі 18808,07 гривень.

У задоволенні заяви в частині накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за наслідками розгляду звіту - відмовлено.

В мотивувальній частині ухвали суду від 22.02.2024 вказано, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень не вбачається невиконання або неналежне виконання рішень суду у даній справі, що підтверджується і представником заявника, який просить суд прийняти та затвердити звіт на виконання рішень судів про те, що відповідачем прийнято рішення про призначення та виплату заявнику пенсії державного службовця у розмірі 18808,07 грн.

Крім того, суд зазначив, що підсумовуючи наведене вище, виходячи з оцінки наданого звіту про виконання судового рішення, зважаючи на наявні у справі письмові докази, судом не встановлено та представником заявника не доведено обставин, які б свідчили про умисне невиконання відповідачем рішення суду від 03.04.2023 у справі №300/609/23 та окремої ухвали від 27.09.2023, а також недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень на підтвердження ухилення пенсійного органу від виконання рішення суду.

Також зазначено, що зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснило конкретні заходи, спрямовані на виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу за наслідками розгляду звіту.

Ухвала суду у справі №300/609/23 від 22.02.2024 року набрала законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Позивач, вважаючи, що має право на відшкодування матеріальної шкоди, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутність виплати позивачу перерахованої пенсії не може ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення таких грошових коштів з боржника в порядку виконання судового рішення (відомості про закінчення відповідного зведеного виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди в порядку 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Вірно зазначено судом першої інстанції, що підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за нормами статті 1166 ЦК України є наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Як уже встановлено судом першої інстанції, що Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні (призначенні) пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на виконання вказаного рішення здійснено з 10.08.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Вірно зауважено судом першої інстанції, що після такого перерахунку за період з серпня 2023 по лютий 2024 визначена сума, яка підлягає виплаті, дані обставини не заперечуються позивачем.

Позивачу для доведення обґрунтованості своїх вимог необхідно підтвердити наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою як обов`язкову умову відповідальності за її спричинення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що невиплачені позивачеві кошти до та на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Оскільки наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду, що відсутність виплати позивачу перерахованої пенсії не може ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення таких грошових коштів з боржника в порядку виконання судового рішення (відомості про закінчення відповідного зведеного виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні).

Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику (в тому числі збитки).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі №300/3687/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін