Справа № 420/973/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/973/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження процесуальне питання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.12.2024 засобами кур`єрської доставки звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (зареєстрований канцелярією суду 10.01.2025), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності» у розмірі 106983,30 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 85586,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 21396,66 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір з підприємця» у розмірі 8915,28 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 7132,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1783,06 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.04.2018 року №47281-17, якою визначено, що загальна сума податкового боргу платника податків станом на 05.04.2018 року становить: 116068,58 грн., у тому числі за основні платежі: 92718,86 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи): 23349,72 грн., пеня 0,00 грн.;

стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку 10 днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

24.01.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача, з метою усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 15.01.2025, до Одеського окружного адміністративного суду подано заяву про поновлення процесуального строку (зареєстрована канцелярією суду 27.01.2025), яка вмотивована тим, що 03.06.2024 року позивач дізналася лише щодо наявності відносно неї судової справи у провадженні суду за позовом ГУ ДПС в Одеській області. Поряд з тим, враховуючи відсутність будь-яких документів та неотримання позивачкою позову з додатками, остання не мала реальної та фізичної можливості, як і її адвокат, 03.06.2024 року встановити підстави такого позову та наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Враховуючи, що згідно повідомлення №48508, що міститься в Електронному Суді, представник позивача отримала доступ до справи №420/14147/24 - 06.06.2024 року, після подання відповідної заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи №420/14147/24 та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу. Представник позивача зазначає, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач повинна була дізнатися щонайменше з 06.06.2024, а відтак, строки позовної давності на звернення до суду не були пропущені позивачем. Поряд з тим, вказує, що у разі якщо суд вважає, що днем коли сплив шестимісячний строк для звернення до суду з позовом є 03.12.2024 року, то просимо суд визнати поважними причини пропуску такого строку, враховуючи його тривалість та зважаючи на наступне.Зазначає про необхідність виходити з фактичних обставин справи, поведінки позивача, яка вживала дії з оскарження податкових повідомлень рішень, зокрема, посилалась на незаконність складених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги у справі №420/14147/24, проте без пред`явлення окремих позовних вимог, особливості правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 задоволено заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення на звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України.

У вказаній ухвалі судом зазначено, що з урахуванням пропуску встановленого процесуального строку на подання позовної заяви лише на два дні, з урахуванням умов воєнного стану, враховуючи співмірність тривалості такого пропуску із правом позивача на розгляд поданої нею позовної заяви, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску такого строку та поновити пропущений процесуальний строк.

11.02.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.02.2018 також були направлені з рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу, але поштове відправлення було повернуте 22.03.2018 з відміткою пошти про причини «за закінченням встановленого строку зберігання». Строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу визначається за правилами пункту 56.18 статті 56 ПКУ (1095 днів із дня отримання такого рішення), незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове вирішення спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження. Отже, можна зробити висновок, що позивачем було пропущено строк на оскарження.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача та вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду суд зазначає наступне.

Стаття 118 КАС України передбачає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частина 1 ст. 120 КАС України визначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Варто зазначити, що процесуальний строк слід розуміти як встановлений законом або призначений судом проміжок (відтинок) часу, який обчислюється місяцями, днями чи годинами, бере початок від якогось явища у часі, може бути обумовлений календарною датою або посиланням на подію, що неминуче має настати, упродовж якого або до якого суд чи інші учасники процесу вправі або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Строки звернення до суду за захистом свого порушеного права мають кілька важливих цілей, а саме: гарантувати правову визначеність шляхом фіксації провадження, захистити потенційних відповідачів від пізніх скарг, які можуть бути важкими для вирішення, та запобігти несправедливості, яка могла б статися, якщо суди були би покликані ухвалювати рішення про події, що мали місце в далекому минулому, на підставі доказів, у які вже не можна було повірити і які були б неповними через те, що минув час (такого змісту висновки були сформульовані в одному із рішень ЄСПЛ, фактичні обставини якого з певними винятками чи особливостями частково можна застосувати до обставин цієї справи. У цьому рішення ЄСПЛ послався на аналогічну прецедентну практику у справі «Стербінс та ін. проти Сполученого Королівства», рішення від 24 вересня 1996 р., Звіти про судові рішення та рішення 1996-IV, pp. 1502-1503, § 51; «Вo проти Франції» [GC], № 53924/00, § 92, ECHR 2004-VIII).

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Предметом цього спору у вказаній справі є оскарження податкових повідомлень-рішень № від 21.02.2018, № від 21.02.2018 р. та № від 21.02.2018 р.

Як свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту ОСОБА_1 остання з 03.02.2009 по 27.08.2018 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 10.06.2024 квартира за адресою: АДРЕСА_1 з 28.08.2018 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Попереднім власником, в період з 21.09.2007 до 27.08.2018, була ОСОБА_1 , яка набула право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу р.№ 1487 від 21.09.2007.

При цьому, 21.09.2007 на вказану квартиру було накладено обтяження на підставі іпотечного договору від 21.09.2009 №1497, зі строком виконання до 21.09.2022 основного зобов`язання в сумі 46650 доларів США, укладеним з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» (Іпотекодержатель). Запис про обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна погашено 21.04.2016 на підставі повідомлення №2910/11-04-1БТ від 19.04.2016 Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про зняття заборони.

Як свідчать матеріали справи, оскаржені податкові повідомлення-рішення від 21.02.2018 були направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 , яка в період з 03.02.2009 до 26.08.2018 співпадала із зареєстрованим місцем проживання позивача, але поштове відправлення було повернуте до податкового органу 22.03.2018 з відміткою пошти про причини «за закінченням встановленого строку зберігання».

За приписами п. 58.3 ст. 58 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Також слід зазначити, що Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Отже, за приписами п. 42.2, абз. 6 п. 42,4 ст. 42 ПК України оскаржені податкові повідомлення-рішення вважаються такими, що вручені позивачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, тобто 22.03.2018.

Відповідно до п. 56.18. ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Стаття 102 ПК України визначає такий строк у 1095 календарних днів.

Відповідно до абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України перебіг строку позовної давності (1095 днів) був зупинений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності з 17 березня 2022 року) статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: « 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

В подальшому пункт 102.9 статті 102 виключено на підставі Закону № 3219-IX від 30 червня 2023 року, який набрав чинності 01 серпня 2023 року.

Отже, в період з 18 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, строк давності, передбачений статтею 102 ПК України, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.

Як було зазначено судом, оскаржені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими позивачу з 22.03.2018.

З 23.03.2018 до 17.03.2020 минуло 726 днів, в період з 18.03.2020 по 01.08.2023 строк був зупинений, з 01.08.2023 до 05.12.2024 (дата звернення до суду) минуло 493 дні, отже позов поданий до суду через 1219 днів з дня, коли оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими позивачу, тобто за межами 1095 денного строку, встановленого ст. 102 ПК України.

Окрім того, як було зазначено судом в ухвалі від 15.01.2025, в позовній заяві позивач стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу він не отримував, а про їх наявність дізналась лише після ознайомлення її представника 11.06.2024 року з матеріалами справи № 420/141417/24 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу, а тому, вважає, що ним не пропущений строк на судове оскарження податкових повідомлень-рішень.

Суд критично поставився до вказаних тверджень позивача, оскільки як зазначено в позовній заяві у червні 2024 року позивач із застосунку «Дія» стало відомо, що відносно неї у Одеському окружному адміністративному суді розглядається справа № 420/141417/24. При цьому, позивачем зазначено, що 03.06.2024 позивачем було підписано Договір про надання правничої допомоги з АО «АФ «Легіон», отже щонайменше з 03.06.2024 позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про обґрунтованість вказаного висновку суду свідчить та обставина, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 про відкриття провадження у справі № 420/141417/24 була надана до загального доступу з 24.05.2024. При цьому, у вказаній ухвалі судом було вказано, що до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з ФО-ПП ОСОБА_1 заборгованість: по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 107 153 грн. 30 коп. на бюджетний рахунок UA0015744. банк отримувача Казначейство України (ЕАП), . КБК 11010500. отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Одеса/11010500; по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 8 915 грн, 28 коп. на бюджетний рахунок UA0015001. банк отримувача Казначейство України (ЕАП). . КБК 11011000. отримувач коштів ГУК в Од.обл./Одеська обл./11011000.

За вказаних обставин, передбачений статтею 122 КАС України шестимісячний строк сплив 03.12.2024, а з вказаним позовом позивач звернувся засобами кур`єрської доставки 05.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Отже з урахування встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що наведений ним в ухвалі про відкриття провадження від 28.01.2025 висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з урахуванням пропуску встановленого процесуального строку на подання позовної заяви лише на два дні та співмірності тривалості такого пропуску із правом позивача на розгляд поданої нею позовної заяви був передчасним.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Отже з урахуванням наведених вище обставин, суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому за приписами ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 240, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Роман КАРАВАН