Справа № 320/42348/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Київ справа №320/42348/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справи

за позовом ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним і незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними дії -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним і незаконним рішення Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відмови у надання відстрочки та продовження терміну її дії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 28.09.2024 №15, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та видати відповідну довідку за формою, визначеною у додатку 6 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині вручення ОСОБА_1 направлення №5449 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби від 31.08.2024 та повістки №5459/М від 31.08.2024.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - відповідач, ТЦК) про надання відстрочки під час мобілізації на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте Комісією при відповідачеві незаконно та безпідставно відмовлено у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вручено направлення №5449 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та повістку №5449/М.

Відповідач у встановлений судом строку відповідач відзив на позовну заяву суду не надіслав. Витребувані судом докази не надав. Копія ухвали суду від 09.09.2024 разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлені на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованим листом та отримана останнім 01.10.2024, що підтверджується інформацією наявною на офіційному сайті Укрпошти.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала суду від 09.09.2024, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднена.

Частиною 4 статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reyestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.

За таких обставин судом було здійснено всі заходи для реалізації відповідачем права судового захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі, про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову. Однак, у встановлений судом строк, відповідач відзив на позов та додаткові документи до суду не подав.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 перебуває а військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач 06.07.2024 року з метою отримання акта про встановлення факту здійснення догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи, та подальшого оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про здійснення перевірки у порядку, передбаченому абзацом другим пункту 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, па особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції, що діяла станом на 06.07.2024).

Також, позивач 10.07.2024 подав на ім`я Міського голови Броварів заяву про видачу Акта про встановлення факту здійснення особою догляду та листом №6015/5.01-12 від 22.08.2024 Виконавчого комітету Броварської міської ради отримав акт про встановлення факту здійснення догляду постійного догляду. Відповідно до зазначеного акту комісією із встановлення факту здійснення за особою догляду (постійного догляду) не підтверджено факт здійснення догляду позивачем за його матір`ю.

Як встановлено з матеріалів справи, 06.07.2024 ОСОБА_2 подала до відповідача заяву за формою згідно з додатком 15 до Порядку №560, в якій вона обрала позивача для здійснення свого утримання.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 26.08.2024 про оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з заявою позивачем подано нотаріально засвідчена копії: паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , разом з довідкою про зареєстроване місце проживання; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; копія паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , , разом з довідкою про зареєстроване місце проживання; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1048447 від 12.04.2018, виданого Броварською міжрайонною медико-соціальної експертної комісії; копія пенсійного посвідчення від 25.04.2018 ОСОБА_2 ; копія військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 . І серії НОМЕР_5 від 26.05.1983; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 20.11.2013; копія свідоцтва про шлюб батьків ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 від 14.02.1984; оригінал заяви ОСОБА_5 , яка потребує утримання (догляду), про відсутність інших осіб які зобов`язані її утримувати та не є військовозобов`язаними; нотаріально засвідчена заява ОСОБА_5 від 28 червня 2024р.; оригінал заяви ОСОБА_2 за формою згідно додатку 15 до Порядку №560.

Представник позивача зазначає, що 28.08.2024 представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 було відмовлено у прийняти заяви Позивача про відстрочку, а прийнято лише акт про встановлення факту здійснення догляду та повідомлено, що жодні заяви про відстрочку подавати вже не потрібно і питання щодо надання відстрочки позивачу буде розглянуто «у встановленому порядку».

31.08.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачем отримано повідомлення відповідача від 29.08.2024 №11/ос-2938 про відмову у наданні відстрочки па підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» прийняте протоколом комісії від 29.08.2024 №15. Підстави відмови зазначено, не підтвердження факту здійснення догляду та наявність військовозобов`язаного брата, який перебуває закордоном та також зобов`язаний здійснювати утримання своєї матері.

Також, в той же день, 31.08.2024 позивачу вручено направлення №5449 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та повістку №5449/М.

Вважаючи, рішенням комісії відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, у зв`язку з чим просить зобов`язати прийняти рішення про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по цей час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до норм абз. 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

В свою чергу нормами статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Так, відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначені категорії військовозобов`язаних які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, у редакції до 18.05.2024 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію згідно абзацу 11 ч. 1 ст. 23, не підлягали призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

18.05.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким, зокрема, були внесені зміни до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII.

Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Також, Кабінетом Міністрів України постановою №560 від 16.05.2024 року (набрала чинності 18.05.2024 року), затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до п. 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Так, постановою Кабміну від 16.08.2024 року № 930, Порядок № 560 доповнили новим пунктом 58-1 такого змісту:

військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.

Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Згідно п. 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Формою, визначеною додатком 4, є саме Повідомлення.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, предметом позову у даній справі є відмова у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю іншої особи, яка не є військовозобовя`заною та відповідно до закону зобов`язана утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю 1 чи 2 групи та відсутні документи, що підтверджують неможливість такої особи, яка не є військовозобов`язаною та відповідно до закону зобов`язана утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю 1 чи 2 групи, здійснювати догляд за ними, а саме: документи про інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебуванні під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від14.02.1984 серії НОМЕР_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб 05.02.1984.

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується матеріалами справи та заявами, відповідними свідоцтвами про народження.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 20.11.2013 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так, ОСОБА_2 має встановлену ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серії АВ №1048447 від 12.04.2018 року та проживає разом з сином ОСОБА_1 за місцем їхньої реєстрації.

Суд зазначає, що матеріали справи містять заяви ОСОБА_2 на адресу відповідача від 06.07.2024 та 26.08.2024 за формою згідно з додатком 15 до Порядку №560, в якій вона обрала позивача для здійснення свого утримання.

Також містися заява позивач до відповідача від 26.08.2024 про оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Разом з заявою відповідно до додатків додано та міститься в матеріалах справи нотаріально засвідчена копії документів передбачені п.13 додатку 5 Порядку №560.

Представник позивача стверджує, що відповідач 28.08.2024 відмовився прийняти зазначені заяви з додатками у позивача.

У свою чергу суд зауважує, що будь яких доказів щодо відмови у реєстрації заяви або відмови у отриманні заяви позивача та його матері від 26.08.2024 суду не надано.

Між тим з повідомлення відповідача від 29.08.2024 №11/ос-2938 про відмову у наданні відстрочки па підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» прийнятим протоколом комісії від 29.08.2024 №15, судом встановлено, що Комісією розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призиву на військову службу.

Тому суд вважає, що відповідачем була отримана заява з пакетом документів для розгляду по суті та прийняття рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Редакція постанови №560 від 16.05.2024 року(в редакції на момент подачі заяви), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на момент звернення позивача із заявою про надання відстрочки передбачала необхідність подачі для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Як вже встановлено судом до заяви про надання відстрочки ОСОБА_1 було додано ноторіально засвідчені копії: паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , разом з довідкою про зареєстроване місце проживання; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; копія паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , , разом з довідкою про зареєстроване місце проживання; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1048447 від 12.04.2018, виданого Броварською міжрайонною медико-соціальної експертної комісії; копія пенсійного посвідчення від 25.04.2018 ОСОБА_2 ; копія військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 . І серії НОМЕР_5 від 26.05.1983; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 20.11.2013; копія свідоцтва про шлюб батьків ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 від 14.02.1984; оригінал заяви ОСОБА_2 , яка потребує утримання (догляду), про відсутність інших осіб які зобов`язані її утримувати та не є військовозобов`язаними; нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 від 28 червня 2024р.; оригінал заяви ОСОБА_2 за формою згідно додатку 15 до Порядку №560.

Тобто, в даному випадку до заяви військовозобов`язаного у порядку п.13 ч.1 ст.23 Закону України від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» були додані відповідні документи, передбачені вищезазначеною постановою.

При цьому суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 № 930 доповнено Порядок №560 пунктом 581 відповідного змісту та викладено в новій редакції пункт 61 Порядку №560 та додатки 4, 5 Порядку № 560.

Зокрема, згідно з абзацом другим пункту 581 Порядку №560 військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов 'язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за умови наявності кількох військовозобов 'язаних - додають заяву особи з інвалідністю І або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, їм 'я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.

Ураховуючи означену норму наявність у позивача військовозобов`язаного брата, який перебуває закордоном та також зобов`язаний здійснювати утримання своєї матері не є підставою для відмови у наданні відстрочки від призову.

Поряд з цим, у пункті 61 Порядку №560 в новій редакції законодавцем виключено вимогу про необхідність оформлення акта встановлення факту здійснення догляду для військовозобов`язаних, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно у переліку документів, що містяться у додатку 5 до Порядку №560 у редакції, що почала діяти з 21.08.2024, виключено такий документ, як акт встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) для категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На дату винесення оскаржуваного рішення такої вимоги як надання акту для підтвердження факту здійснення догляду вже не існувало.

З наведеного вбачається, що зміни до Порядку №560, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 № 930, спрямовані приведення у відповідність положень Порядку №560 вимогам п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і виключають необхідність для відповідної категорії військовозобов`язаних доводити факт здійснення догляду, що не передбачено зазначеною нормою п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Судом враховано, що брат позивача перебуває за кордоном, а матір`ю з інвалідністю обрано для здійснення свого утримання позивач. Тому позивач на момент звернення з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так і наразі є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана та має фактичну можливість здійснювати догляд за своєю матір`ю як особою з інвалідністю ІІ групи.

З огляду на викладене, позивачем до заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано докази того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за матір`ю.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що заяву позивача від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову відповідач належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу.

Водночас суд зазначає, що відзив нерозривно пов`язаний із правом особи на справедливий суд, яке гарантовано ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відзив на позовну заяву як процесуальний документ - це фактично заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, а також позиція стосовно визнання позову повністю або частково, а неподання відповідачем відзиву може бути розцінено судом як визнання позову за замовчуванням або за законом.

Відповідно до ст. 159 ч. 4 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

На підставі цієї норми, суд розцінює неподання відповідачем відзиву, як визнання ним позову.

Суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, зазначає що протокол комісії від 29.08.2024 №15 з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є рішенням суб`єкта владних повноважень відповідно до положень КАС України.

Відповідне протиправне рішення відповідача підлягає скасуванню.

З огляду на дійсно встановлені обставини та норми матеріального права суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірній ситуації є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції чинній на момент звернення до відповідача із заявою, прийнявши за результатами її розгляду обґрунтоване рішення про надання або про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд наголошує, що відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

VІ. Судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись частиною 3 статті 139 КАС України, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір», вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відмови у надання відстрочки та продовження терміну її дії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 28.09.2024 №15, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 потворно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду викладених в даному судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Жук Р.В.