Справа № 480/10335/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
позивача та представника ОСОБА_1 - Міняйло Н.О.,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , в якій просять:
Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом про скасування постанов про стягнення з них відповідних сум виконавчого збору у виконавчому провадженні де ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були солідарними боржниками.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що відповідач діяв протиправно під час винесення постанов про стягнення виконавчого збору згідно постанови ВП№32399318 від 23.09.2024р. з ОСОБА_1 , ВП №№32400211 від 13.11.2024 з ОСОБА_3 , ВП№76553079 від 13.11.2024р. з ОСОБА_1 , та покладаючи обов`язок сплати 10% суми виконавчого збору від загальної суми заборгованості на к о ж н о г о , встановленої в рішенні суду, при наявності трьох солідарних боржників. А відтак, як вважають позивачі, винесені постанови є необґрунтованими і незаконними, оскільки винесені без аналізу резолютивної частини рішення суду та того, що законодавством не передбачено солідарний обов`язок боржників щодо сплати виконавчого збору, а також без врахування того, що законодавством не передбачено, щоб в рамках стягнення основного боргу з декількох солідарних боржників - розмір виконавчого збору для кожного солідарного боржника здійснювалось стягнення повному розмірі виконавчого збору (10%) і потім буде додатково стягуватись з кожного солідарного боржника - незважаючи на той факт що виконавчий збір не може перевищувати 10% від суми основного боргу. На переконання позивачів, враховуючи, що борг один, тому і виконавчий збір на цей борг лише один, а не три з кожного боржника, як того вимагає відповідач.
При цьому, позивачі просять суд врахувати, що виконавчий збір визначений законодавством в розмірі 10% від суми боргу (26 126,17 грн.) вже сплачено одним з боржників який не є стороною (позивачем) у даній справі.
Провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостями ст. 287 КАС України.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо її задоволення з мотивів викладених у відзиві.
В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду було надіслано заяву про розгляд справи за відсутністю представника Зарічного ВДВС.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, Зарічним районним судом м. Суми 22.03.2012 року виданий виконавчий лист №2- 647/2011 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (позивачка (змінила прізвище)), ОСОБА_4 (позивач), на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Сумське відділення №48 ВАТ «Ощадбанк» заборгованості в сумі 327 156,70 грн. с о л і д а р н о та повернення судового збору по 566,66 з кожного, та витрат на ІТЗ по 40,00 грн. з кожного, а всього 327 763,36 грн.
Державним виконавцем на підставі заяв та виконавчих документів були відкриті виконавчі провадження і 29.03.2012 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження щодо:
23.09.2024 року державним виконавцем винесено по справі ВП32399318 постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 776,33 грн.
Враховуючи те, що основний борг було сплачено(про що вказано у заяві стягувача), державним виконавцем винесені 13.11.2024 року постанови про закінчення виконавчого провадження по справам ВП32399318, ВП32400211, ВП32400262.
Разом з тим, розмір витрат виконавчого провадження та виконавчого збору не був сплачений.
Згідно вимог чинного законодавства, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Як зазначає відповідач у відзиві, борг по ВП 76552771 та 76552786 не був сплачений, а тому, зазначені виконавчі провадження наразі не закриті.
Вважаючи , що Відповідач діяв протиправно під час винесення постанов про стягнення виконавчого збору згідно постанови ВП№32399318 від 23.09.2024р. з ОСОБА_1 , ВП №№32400211 від 13.11.2024 з ОСОБА_3 , ВП№76553079 від 13.11.2024р. з ОСОБА_1 , та покладаючи обов`язок сплати 10% суми виконавчого збору від загальної суми заборгованості на кожного , встановленої в рішенні суду, при наявності трьох солідарних боржників, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає оскаржувані постанови необґрунтованими і незаконними.
Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.
Згідно із ч. 2ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Так, ч. 2ст. 2 КАС Українивизначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, щостаттею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цимЗаконом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.
За приписами п. 1, п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:
-виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбаченихзакономвипадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначенихзакономабо міжнародним договором України;
-постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5)справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаєЗакону України "Про виконавче провадження".
Відповідно достатті 1 Закону України від 21.04.1999 №606-ХІV «Про виконавче провадження»(чинний на час відкриття виконавчого провадження №51737646), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно із ч. 1 ст.6, ч. 1. ст.11цьогоЗакону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 19 Закону №606-ХІVдержавний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного встатті 17 цього Законуза заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення.
Як передбаченост. 25 Закону №606-ХІVдержавний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Виконання с о л і д а р н о г о обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.
За приписами ч. 1-2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
З аналізу зазначеної норми законодавства суд вбачає, що розмір виконавчого збору вираховується із суми, що підлягає примусовому стягненню.
Згідно положень ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Згідно з частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Тобто, солідарний обов`язок боржників за основним зобов`язанням породжує їх солідарне зобов`язання й за іншими платежами, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання.
Законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками.
При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо не врегульовано.
Дійсно, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В той же час, виконавчий збір не є заборгованістю, а має іншу правову природу, а тому застосовується саме відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, аналіз статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума стягнення, а не кількість боржників у виконавчому провадженні.
Виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.
Таким чином, у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню, то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.
Положення ЦК України передбачають можливість покладення обов`язку щодо сплати солідарного боргу на одного з боржників в повному обсязі, однак в такому випадку відповідач не має права вимагати виконання цього ж обов`язку від іншого боржника.
Приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з одного з боржників та враховуючи сплату відповідної суми виконавчого збору в сумі 26 126,17грн. боржником ОСОБА_1 , відповідач мав припинити визначені ним раніше зобов`язання інших солідарних боржника зі сплати ідентичних сум виконавчого збору.
Суд звертає увагу, що хоча метою стягнення виконавчого збору також є сприяння виконанню рішення суду боржником, проте стягнення з позивача 10% виконавчого збору від загальної суми заборгованості, в той час як є ще два інші солідарні боржники, не лише спонукатиме позивача до виконання рішення суду, а й покладе на позивача надмірний тягар, у вигляді неправомірного розміру виконавчого збору.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору з позивачів, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 24.02.2025р.

Суддя О.М. Кунець