Справа № 703/4554/24
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/4554/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу поліції №2 (м. Сміла) ЧРУП ГУНП в Черкаській області, в якомупросить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення постанову ЕГА №1514402 від 06 серпня 2024 року, винесену поліцейським відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, сержантом поліції Пиндиком Максимом Костянтиновичем, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП закрити та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати за оплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою серії ЕГА № 1514402 від 06.08.2024, що винесена поліцейським ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Пиндик М.К., її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн.

Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі з огляду на те, що вона, декілька років проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, а 28.10.2023 року, вони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Окрім цього, вона є внутрішньо переміщеною особою, так як внаслідок російського повномасштабного вторгнення вимушено перемістилась із м.Харкова до більш безпечного регіону, а її чоловік ОСОБА_3 із своїм сином ОСОБА_4 від першого шлюбу перемістився із м. Курахове Донецької області.

Позивач вказує, що тривалий час син її чоловіка перебував у ІНФОРМАЦІЯ_1 дітей та сімей, однак за його проханням хлопчика передали йому, оскільки мати дитини позбавлена батьківських прав. Таким чином вони проживали однією сім`єю в м. Сміла, в орендованому житлі за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку вони проживали за усною згодою власниці, кошти за користування чоловік оплачує шляхом банківського переказу на її картку. Разом з тим, останнім часом її чоловік почав проявляти до неї агресію, висловлювався відносно неї в грубій та непристойній формі, ображав та принижував, виганяв із будинку та вимагав, щоб вона від нього поверталась до м. Харкова. Також її чоловік вчиняв неправомірні дії щодо свого сина, застосовуючи до нього силу, а саме, бив його по ногам та іншим частинам тіла. Однак після кожного випадку агресії, перед надходженням коштів - допомоги на проживання для внутрішньо переміщеної особи, чоловік просив вибачення та просив його пробачити, обіцяючи, що більше нічого подібного не робитиме.

Так, в 03.02.2024 вона зверталась до поліції із заявою щодо вчинення психологічного домашнього насильства відносно неї. За її зверненням було складено відповідні матеріали, відносно чоловіка виносився терміновий заборонний припис, а зібрані матеріали були направлені до суду. Однак через примирення із чоловіком, вона до суду подала заяву, в якій зазначила про примирення та відсутність претензій до чоловіка, просила закрити справу.

Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в справі №703/486/24 від 28.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, однак провадження у даній справі було закрито за малозначністю, звільнивши його від адміністративної відповідальності та оголосивши усне зауваження.

Після цього випадку неправомірні дії її чоловіка повторювались, однак він знову просив пробачення та обіцяв, що таке було в останній раз, тому до поліції вона не зверталась.

Разом з тим, свої неправомірні дії ОСОБА_2 не припинив та 05.08.2024 продовжив ображати її, принижувати та вимагати, щоб вона покинула житло, в якому вони проживали разом. При цьому, останній також грубо поводився із своїм неповнолітнім сином, завдавши йому декілька ударів. Окрім цього, його син ОСОБА_5 того дня мав ознаки гострого інфекційного захворювання та підвищену температуру, на що ОСОБА_2 жодним чином не реагував та не лікував сина. Так як того дня її стан здоров`я був також незадовільним (знаходилась на 22 тижні вагітності, мала висипання на шкірі та підвищену температуру), вона звернулась до сімейного лікаря, якому окрім своїх скарг також розповіла про те, що ОСОБА_5 потребує медичної допомоги, розповіла про регулярні побої його батьком, щоб оглянути тіло дитини. Близько 14:40 години 05.08.2024 року сімейний лікар приїхала до їхнього будинку, де провела огляд дитини, призначивши йому лікування. В ході огляду лікар побачила синці на тілі хлопчика, а ОСОБА_5 повідомив лікаря про те, що його бив батько. Почувши таке, її чоловік сказав лікарю, що вона божевільна, а їй сказав, що їй не жити. Дані з огляду лікар передала до Служби у справах дітей. Він намагався забрати її телефон, однак йому це не вдалося.

Також зазначає, що оскільки погрози в її бік були обґрунтованими та реальними, та раніше він неодноразово вчиняв щодо неї неправомірні дії взявши свої документи, вимушена була залишити будинок та вийшла з нього разом із лікарем. В подальшому вона звернулась до священика, який відвіз її до старого будинку без води, знайомих в с. Березняки, де вона й вирішила залишитись на ніч, оскільки боялась повернутись додому.

Ввечері 05.08.2024 року вона зателефонувала на національну гарячу лінію з попередження домашнього насильства, торгівлі людьми та тендерної дискримінації, де їй надали юридичну консультацію, роз`яснивши її право звернутись до поліції, а саме відділу «Поліна» та зафіксувати обставини вчиненого її чоловіком.

Вранці 06.08.2024 вона вирішила повідомити про те, що сталось до поліції, для чого зателефонувала на лінію 102. За її повідомленням працівники поліції виїхали до неї на залізничний вокзал, куди приїхала вона та разом з нею почали телефонувати до ОСОБА_2 з метою перевірки її показань.

В ході опитування ОСОБА_2 заперечив всі її покази, повідомив працівників поліції, що їй не погрожував та ніяких протиправних дій відносно неї не вчиняв, вказав, що вона психічно не врівноважена та сама добровільно пішла із дому. Вона зазначала, що чоловік не допускає її до будинку, примушує повернутись до м. Харкова, на місці їхнього проживання вона вказувала на спиляний замок, який вона попередньо намагалась зняти, щоб зайти до будинку. Однак чоловік заперечував щодо всього, вказавши на її «неадекватний» стан. До будинку ані її, ані поліцейських не допустив.

Саме тому, поліцейський відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, сержант поліції Пиндик Максим Костянтинович, взявши за основу показання її чоловіка, не опитуючи її, повідомив, що її звернення не підтверджене, тому він прийняв рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності.

При цьому, жодного пояснення від неї, від дитини та сімейного лікаря поліцейський не відібрав та не врахував при розгляді.

Тому із такою постановою вона не погоджується, вважає її незаконною та протиправною, а зазначені в ній обставини є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

05 вересня 2024 року ухвалою судді у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків у заяві.

Ухвалою судді від 24 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачамп`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачам також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем знаходження).

08 жовтня 2024 року на адресу суду від представника Головного управління національної поліції в Черкаській області Олабен Ю.І., надійшло клопотання про заміну відповідача на належного та відзив на позовну заяву разом з доданими до нього доказами.

23 жовтня 2024 року ухвалою судді, замінено первісного відповідача - відділ поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

У своєму відзиві представник відповідача Олабен Ю.І. просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві представника відповідача зводяться до наступного.

Вказує, що відповідно до аудіозапису дзвінка на лінію «102», постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1514402 від 06.08.2024, рапорту поліцейського СРПП ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Пиндика М.К., а також відеозаписів з бодікамер працівника поліції ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області встановлено, що позивач повідомляючи інформацію поліції, розуміє та усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї спеціальної служби.

Згідно аудіозапису на лінію «102» встановлено, що позивач звернулася щодо виклику наряду поліції у зв`язку з тим, що чоловік вигнав її вагітною з дому.

В ході реагування на повідомлення на місце події направлено працівників ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. Позивач повідомила працівникам поліції, що її вигнав чоловік із місця їхнього проживання. Після чого поліцейський зателефонував даному чоловікові та під час спілкування останній повідомив, що з дому свою дружину не виганяв та вона з невідомих причин зібрала речі і покинула місце проживання.

Таким чином, працівники поліції прийняли рішення разом із заявницею проїхати до її місця проживання, а саме за адресою АДРЕСА_1 . У ході спілкування з позивачем та її чоловіком встановлено, що ОСОБА_1 , декілька днів тому (03.08.2024), поки чоловіка не було вдома, повернулася додому зламала замок на дверях будинку, забрала свої речі і поїхала у невідомому напрямку. Після чого ОСОБА_6 встановив, що його дружина знаходиться в с. Березняки, після чого забрав її до місця їхнього проживання в м. Сміла, проте вона знову зібрала речі та пішла у невідомому напрямку. Позивач не змогла пояснити чому саме виникла дана ситуація і які дії по факту домашнього насильства відносно неї вчинялися.

З метою перевірки обставин, вказаних позивачкою під час виклику працівників поліції, а саме факту вчинення домашнього насильства відносно неї, поліцейськими опитано сусідів та голову вуличного комітету (в телефонному режимі). У ході вищевказаної перевірки факт вчинення домашнього насильства відносно позивачки підтверджено не було.

Таким чином, працівниками поліції було прийнято рішення щодо винесення постанови за ст. 183 КУпАП відносно ОСОБА_1 , оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження, а позивач постійно спотворювала факти.

Встановлені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Представник відповідача просила звернути увагу суду, що обставини викладені позивачем у позовній заяві не відповідають тим обставинам, які вбачаються з матеріалів справи та відеозаписів, що свідчить про те, що позивач, з метою уникнення адміністративної відповідальності, вводить суд в оману.

В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а позовна вимога про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕГА № 1514402 від 06.08.2024 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач 06.08,2024 о 10 год. 32 хв., гр. ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спеціальну лінію 102 та повідомила про те, що чоловік вчинив домашнє насильство, хоча цього насправді не було. ГУНП в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Правом на надання відповіді на відзив позивач не скористалась.

Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1514402 від 06.08.2024, яка була винесена поліцейським ВП №2 ЧРПУ ГУНП в Черкаській області, сержантом поліції Пиндик М.К., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП (а.с. 6).

Із описової частини вказаної постанови вбачається, що 06.08.2024, близько 10 год. 32 хв. гр. ОСОБА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила про те, що чоловік вчинив домашнє насильство, хоча цього насправді не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

При вирішенні публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень суд керується наступними нормами закону.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 1 ст. 283 КУпАП).

Положеннями ст. 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, міліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Також вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного судувід 17 липня 2019 року у справі № №524/832/17, адміністративне провадження №К/9901/23762/18.

В адміністративному позові позивач категорично заперечувала свою вину у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Окрім цього з відеозапису наданого представником відповідача, зафіксованого на боді-камеру поліцейського, не вбачається прямого умислу, а саме бажання позивача даремного виїзду на місце виклику та мети спрямованої на зрив нормальної роботи поліції, що підтверджується її неодноразовим наполяганням прийняти від неї заяву щодо вчинення (на її думку) домашнього насильства з підстав того, що її чоловік не пускає додому, на підтвердження чого вона демонструє спиляний нею навісний замок, оскільки остання не мала можливості потрапити за місцем свого проживання, де знаходились її особисті речі. Однак працівниками поліції в усному порядку позивачці було відмовлено в прийняті такої заяви, оскільки вони не вбачають в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства. А тому усно опитавши позивачку, її чоловіка ОСОБА_2 , неповнолітнього сина ОСОБА_2 Гліба, сусідів та голову вуличного комітету (в телефонному режимі), працівники поліції прийшли до висновку у відсутності підтверджуючих доказів щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що з аналізу повідомленої інформації сусідів та голови вуличного комітету, останні не підтвердили щодо відомого їм факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, а їх пояснення зводяться до загальної характеристики позивача та її сім`ї.

Суд звертає увагу, що відсутність одержаних доказів, які могли б підтверджувати факт вчинення домашнього насильства, не є підставою вважати виклик поліції, як завідомо неправдивий, оскільки заявник під час здійснення виклику не мав прямого умислу та вважав, що відносно неї вічинене адміністративне правопорушення.

Таким чином суд вважає, що в діях позивачки відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони складу правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Відповідно до cт. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження правомірності винесеної працівником поліції постанови серії ЕГА №1514402 від 06.08.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 183 КУпАП, до відзиву на позов, представником відповідача було надано наступні докази: рапорт поліцейського СРПП ВП№2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Пиндика М.К. від 26.09.2024, інформація з якого викладена у відзиві (а.с.58); відеозаписи з боді-камери поліцейського долучених на двох компакт-дисках (а.с.59).

У порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

Згідно із статтею 72КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст.90КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки доводів позивача відповідачем спростовано не було, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, стороною відповідача не підтверджено належними доказами наявність правових підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, при ухваленні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності працівником поліції не повно і не всебічно з`ясовано обставини адміністративної справи, а тому наявні підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція ) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином судом визнається обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Стаття 132 КАС України визначає види судових витрат, згідно з якою судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. (а.с.42).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17.

Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову ЕГА №1514402 від 06 серпня 2024 року, винесену поліцейським відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, сержантом поліції Пиндиком Максимом Костянтиновичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.183 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , БО «100% Життя Черкаси») судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива