Справа № 240/21278/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/21278/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.07.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18.10.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи по трудовій книжці від 16.08.1986 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії та на день аварії з 26.04.1986 року по 31.08.1987 року та з 07.08.1990 року по даний час проживала та проживає в місті Овруч Житомирської області, тобто на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Позивач 18.07.2024 року з досягненням 55 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернулася до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 31.07.2024 року Відповідач-1 повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.07.2024 року відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожила менше 3 років. Таку відмову Позивач вважає протиправною. Позивач вважає, що в її трудовій книжці № НОМЕР_1 від 16.08.1986 року наявні всі належні записи про її періоди роботи з 16.08.1986 року по 28.09.2007 року, а тому такий період підлягає врахуванню при призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що період проживання Позивача на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення, становить лише 2 роки 9 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". По цій причині Позивачу правомірно було відмовлено у призначенні такої пенсії.

Крім того, у відзиві зазначається, що в трудовій книжці Позивача № НОМЕР_1 від 16.08.1986 року відсутній запис про рік народження її власника, а тому періоди роботи Позивача з 16.08.1986 року по 28.09.2007 року підлягають врахуванню до загального страхового стажу за умови надання документів на підтвердження такого періоду трудової діяльності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 18.07.2024 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення від 25.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Таке рішення Відповідача-2 не в повній мірі відповідає обставинам справи та частково не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у відзиві Відповідачів, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення (переведення) пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на 01.01.1993 року Позивач в зоні добровільного (гарантованого) відселення проживала лише 2 роки 9 місяців, що є недостатнім для зниження пенсійного віку на 6 років.

Наявність у Позивача відповідного страхового стажу (не менше 25 років), необхідного для призначення пенсії, Відповідачами не заперечується. Разом з тим, Відповідачем-2 не враховано до загального страхового стажу Позивача період роботи Позивача з 16.08.1986 року по 28.09.2007 року так як в трудовій книжці Позивача № НОМЕР_1 від 16.08.1986 року відсутній запис про рік народження її власника, а на підтвердження такого періоду роботи Позивачем не надано додаткових документів.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (18.07.2024 року) була особою, якій виповнилося повні 55 років.

Судом встановлено та визнається представниками Відповідачів, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років були надані, окрім інших, слідуючі документи:

- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_2 , виданого 26.12.1993 року Житомирською обласною державною адміністрацією;

- копія довідки Виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 16.08.2023 року №3250 про те, що Позивач з 26.04.1986 року по 31.08.1987 року та з 07.08.1990 року по даний час проживала та проживає (була зареєстрована) в місті Овруч Житомирської області;

- копія архівної довідки Українського державного університету імені Михайла Драгоманова від 03.11.2023 року №02/792 про те, що Позивач в 1987 році поступила до вказаного учбового закладу і в 1994 році його закінчила, а в період з 31.03.1990 р. по 01.02.1991 р. перебувала в академічній відпустці по догляду за дитиною;

- копія трудової книжки.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 3 роки.

Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону № 796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки мають особи, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови постійного проживання чи роботі в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Позивачем до позову долучено докази на підтвердження її проживання на території зони добровільного (гарантованого) відселення в період з 26.04.1986 року по 31.08.1987 року та з 07.08.1990 року по даний час в місті Овруч Житомирської області.

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) місто Овруч Житомирської області відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, в розумінні вимог примітки до статті 55 Закону № 796-XII факт проживання Позивача у зоні добровільного (гарантованого) відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року надає їй право на зниженням на три роки пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, для призначення пенсії за віком.

Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Тобто, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII підтверджує постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року ще не менше трьох років.

Зазначене свідчить, що наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) надає підстави для віднесення Позивача до категорії осіб, які на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року постійно проживали у зоні добровільного (гарантованого) відселення, що відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає їй право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ще на три роки.

Таким чином, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII у Позивача наявне право на зниженням на шість років (3+3) пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, для призначення пенсії за віком.

Враховуючи те, що для призначення пенсії Позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, на 6 років, суд робить висновок про протиправність оскаржуваного рішення Відповідача-2 про відмову в такому призначенні пенсії та про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

При визначенні способу судового захисту порушеного права Позивача суд враховує, що відповідно до вимог абзацу першого частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, а пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вже зазначалося судом, Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за призначенням пенсії звернулася 18.07.2024 року. Тобто, на день досягнення 54 річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та в межа трьох місяців з дня досягнення особою такого віку звернення Позивача про призначення пенсії було відсутнє.

Таким чином, у Позивача наявне право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з дня її звернення (18.07.2024 року) про таке призначення пенсії, а не з 18.10.2023 року, як зазначає Позивач.

Одночасно суд вважає безпідставними та помилковими позовні вимоги Позивача в частині зобов`язання Відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи по трудовій книжці від 16.08.1986 року.

По-перше, як зазначено в розрахунки стажу Позивача, зробленого за результатами розгляду її звернення про призначення пенсії, до страхового стажу Позивача Відповідачем зараховано період з 01.09.1987 року по 13.06.1994 року та подальші періоди її трудової діяльності з 01.01.1999 року, в тому числі по 28.09.2007 року.

По-друге, із долученої до позову копії трудової книжки вбачається, що така трудова книжка була видана 16.08.1986 року на ім`я ОСОБА_1 без зазначення дати народження.

До позову долучено копію трудової книжки лише в частині записів, а саме наявні записи за порядковим номером 1-3, та 7-11, а копію трудової книжки із записами за порядковими номерами 4-6 до позову не долучено.

Суд погоджується із доводами Позивача щодо наявності записів в трудовій книжці про період її трудових відносин з Овруцькою райСЕС (з 16.08.1986 року по 31.08.1987 року), з ТОВ "Май" (з 03.08.2004 року по 11.03.2005 року) та з ТОВ "Макркетинг Стретєджис Медіа" з 11.03.2005 року по 28.09.2007 року. Доказів наявності записів в трудовій книжці від 16.08.1986 року про інші періоди трудової діяльності Позивача суду не надано.

Суд зазначає, що правовідносини щодо видачі трудових книжок станом на 16.08.1986 року були врегульовані правовими нормами Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, та постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС "Про трудові книжки працівників та службовців" від 06.09.1973р. №656.

Відповідно до вказаних правових актів відповідальність за видачу, ведення трудових книжок несе відповідна уповноважена особа, а не працівник.

Суд враховує, що вказана Інструкція не застосовується на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Суд погоджується із доводами Позивача, що видача (заповнення) даної трудової книжки є порушеннями, допущеними певною особо при його (її) видачі, але за своє суттю це є носій інформації про трудову діяльність Позивача.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України рішення страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, в даній трудовій книжці Позивача відображена трудова діяльність Позивача з 16.08.1986 року по 28.09.2007 року, в тому числі відображена інформація про виплату навчання Позивача у вищому навчальному закладі.

В ході вирішення питання про призначення Позивачу пенсії за віком Відповідачем-2 враховано період навчання Позивача у навчальному закладі та періоди трудової діяльності з 01.01.1999 року по 28.09.2007 року, що відображені в цій трудовій книжці Позивача, до страхового стажу.

Жодних обґрунтувань таких алогічних дій ні в оскаржуваному рішенні ні у відзиві Відповідача-2 на позов не зазначено.

Таким чином, допущені недоліки певними особами при оформленні трудової книжки Позивача від 16.08.1986 року, не можуть бути підставою для не врахуванню зазначеного періоду трудової діяльності Позивача до її страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Періоди трудової діяльності Позивача з 16.08.1986 року по 31.08.1987 року підлягають врахуванню до загального страхового стажу Позивача.

Як вже зазначалося судом, доказів наявності записів в трудовій книжці від 16.08.1986 року про періоди трудової діяльності Позивача з 14.06.1994 року по 31.12.1998 року суду не надано.

Ухвалення судового рішення не перешкоджає Позивачу повторно звернутися до Відповідача про зарахування до її страхового стажу періоди трудової діяльності Позивача з 14.06.1994 року по 31.12.1998 року (за їх наявності), надавши відповідні докази.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до вимог ч.8 ст.139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судові витрати Позивача у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області так як даний спір виник внаслідок неправомірного рішення цього суб`єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О. Ольжича,7, м. Житомир, 10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна,7а, м. Кропивницький, 25009,) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.07.2024 року про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 18.07.2024 року пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до її загального страхового стажу періоди трудової діяльності з 16.08.1986 року по 31.08.1987 року.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

24.02.25