Справа № 420/313/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/313/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 03 січня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області 19 вересня 2024 року за № 90;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу за списком №2, періоди роботи в Агрофірмі «Прогрес» з 21.05.1993 по 14.05.1997, період роботи в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Дніпро» з 15.05.1997 по 26.09.1999 і з 03.07.2000 по 31.10.2002 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26 серпня 2024 року.

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 досягнувши віку 55 років, 26 серпня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 розділу XXIV Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року за № 461. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 19 вересня 2024 року за № 90 йому відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з посиланням на відсутності необхідного пільгового стажу, в наслідок не зарахування відповідачем до його пільгового стажу певних періодів роботи, про що його було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.11.2024 року за № 2100-0304- 8/46259. При цьому відповідачем не заперечується наявності у позивача загального страхового стажу у 32 роки 06 місяців 22 дні та пільгового стажу у 2 роки 09 місяців 20 днів.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідачів обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головне управління Пенсійного фонду України Львівській області не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначають, що 26.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. За результатами розгляду вищезазначеної заяви, Відповідачем-1 прийнято рішення від 19 вересня 2024 року за №90 (на заміну рішення від 02.09.2024 року) про відмову Позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вік Позивача на дату звернення - 57 років 01 день. За наданими документами та даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж Позивача склав 32 роки 06 місяців 22 дні. Пільговий стаж за Списком №2 становить 02 роки 09 місяців 20 днів. До пільгового стажу Позивача не зараховано період роботи в Агрофірмі Прогрес з 21.05.1993 по 14.05.1997 роки.

В довідках від 22.08.2023 №161-107-1/04-01 та від 28.09.2023 №202-147/14-01 комунальної установи Трудовий архів Білозерської селищної ради зазначено, що у документах архівного фонду Сільськогосподарського виробничого кооперативу Прогрес наказом Агрофірми Прогрес від 20.05.1993 № 49-к ОСОБА_1 прийнятий зварником до кооперативу Зоря з 21.05.1993, наказом від 14.05.1997 № 247 - звільнений по переведенню до КОПП Дніпро у зв`язку з розподілом КСП Прогрес на два колективних орендно-приватних підприємства Прогрес та Дніпро (так в документі); в особових рахунках Агрофірми Прогрес заявник значиться зварником кооперативу Зоря з червня 1993 року по грудень 1996 року, з лютого по травень 1997 року. За довідкою від 29.09.2023 № 92/01-22 комунальної установи Трудовий архів Білозерської селищної ради дані про атестацію робочих місць по СВК Прогрес з 1993 по 1997 роки в архівній установі відсутні. Довідкою від 28.07.2023 № 04-01/25 Херсонської районної державної адміністрації підтверджено, що розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 02.04.1997 №16-р Агрофірма Прогрес реорганізована у Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) Прогрес, розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 14.04.1997 № 164-р КСП Прогрес реорганізовано у Колективне орендно - приватне підприємство (КОПП) Прогрес, яке за розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 10.07.2000 №328 перейменовано у Сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) Прогрес. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (сайт Міністерства юстиції України) 16.09.2008 припинено діяльність Сільськогосподарського виробничого кооперативу Прогрес (). У період роботи заявника з 01.01.1992 діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, затверджені постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.91 № 10, Кабінету Міністрів України від 11.03.94 № 162, необхідною умовою зарахування до пільгового стажу роботи є результати атестації робочих місць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442. Вищезазначеними постановами за Списком №2 передбачені професії: газозварників 620), електрозварників ручного зварювання (26), електрогазозварників, які зайняті на різанні і ручній зварці, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки 756). Посада зварник не передбачена. За результатами розгляду документів 03.11.2023 Комісією прийнято Рішення №9802/03-16 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи зварником з 21.05.1993 по 14.05.1997 в агрофірмі Прогрес до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки посаду зварник не передбачено Списком № 2. Також до пільгового стажу Позивача не зараховано періоди роботи з 15.05.1997 по 26.09.1999, з 03.07.2000 по 31.10.2002 згідно довідки №47 від 31.07.2023, виданої СТОВ «Дніпро» та довідки №112 від 23.08.2024, виданої СТОВ «Дніпро, ,оскільки вказана у довідках посада електрогазозварник відсутня в списках згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Також, у довідках № 47 та №112 відсутня інформація про підсумок пільгового стажу. Звертаємо увагу суду, що пільгова довідка, яка визначена п.20 Порядку №637 (Додаток 5), підтверджує право Позивача на пільгову пенсію (за Списком №2), тому в довідці повинна міститися наступна інформація: професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери. В свою чергу зазначаємо, що надані СТОВ «Дніпро пільгові довідки не містять необхідної інформації, що позбавляє можливості органи Пенсійного фонду розрахувати пільговий стаж Позивача. Крім цього, у зазначених довідках відсутні накази про проведення атестації та переліки атестованих робочих місць за періоди роботи з 15.05.1997 по 26.09.1999, з 03.07.2000 по 31.10.2002 роки, (порушено вимоги Порядку № 442). Враховуючи вищезазначене, Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, оскільки Позивач не набув необхідного пільгового стажу.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

28 січня 2025 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/8461/25).

30 січня 2025 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 9362/25).

Станом на 24 лютого 2025 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 досягнувши віку 55 років, 26 серпня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 розділу XXIV Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року за № 461.

Відповідно до абзацу 14 пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

За принципом екстериторіальності, заява від 26.08.2024 року розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення від 19 вересня 2024 року за №90 (на заміну рішення від 02.09.2024) про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Відповідно до зазначеного рішення: вік позивача на дату звернення - 57 років 01 день. За наданими документами та даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 32 роки 06 місяців 22 дні. Пільговий стаж за Списком №2 становить 02 роки 09 місяців 20 днів.

Із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 19 вересня 2024 року за № 90, зокрема, вбачається, що до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи в Агрофірмі Прогрес з 21.05.1993 по 14.05.1997 роки.

У рішенні зазначено, що в довідках від 22.08.2023 №161-107-1/04-01 та від 28.09.2023 №202-147/14-01 комунальної установи Трудовий архів Білозерської селищної ради зазначено, що у документах архівного фонду Сільськогосподарського виробничого кооперативу Прогрес наказом Агрофірми Прогрес від 20.05.1993 № 49-к ОСОБА_1 прийнятий зварником до кооперативу Зоря з 21.05.1993, наказом від 14.05.1997 № 247 - звільнений по переведенню до КОПП Дніпро у зв`язку з розподілом КСП Прогрес на два колективних орендно-приватних підприємства Прогрес та Дніпро (так в документі); в особових рахунках Агрофірми Прогрес заявник значиться зварником кооперативу Зоря з червня 1993 року по грудень 1996 року, з лютого по травень 1997 року.

За довідкою від 29.09.2023 № 92/01-22 комунальної установи Трудовий архів Білозерської селищної ради дані про атестацію робочих місць по СВК Прогрес з 1993 по 1997 роки в архівній установі відсутні.

Довідкою від 28.07.2023 № 04-01/25 Херсонської районної державної адміністрації підтверджено, що розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 02.04.1997 №16-р Агрофірма Прогрес реорганізована у Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) Прогрес, розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 14.04.1997 № 164-р КСП Прогрес реорганізовано у Колективне орендно - приватне підприємство (КОПП) Прогрес, яке за розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 10.07.2000 №328 перейменовано у Сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) Прогрес.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (сайт Міністерства юстиції України) 16.09.2008 припинено діяльність Сільськогосподарського виробничого кооперативу Прогрес (). У період роботи заявника з 01.01.1992 діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, затверджені постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.91 № 10, Кабінету Міністрів України від 11.03.94 № 162, необхідною умовою зарахування до пільгового стажу роботи є результати атестації робочих місць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442.

Вищезазначеними постановами за Списком №2 передбачені професії: газозварників 620), електрозварників ручного зварювання (26), електрогазозварників, які зайняті на різанні і ручній зварці, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки (23200000- 19756). Посада зварник не передбачена.

За результатами розгляду документів 03.11.2023 Комісією прийнято Рішення №9802/03-16 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи зварником з 21.05.1993 по 14.05.1997 в агрофірмі Прогрес до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки посаду зварник не передбачено Списком № 2.

Також до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 15.05.1997 по 26.09.1999, з 03.07.2000 по 31.10.2002 згідно довідки №47 від 31.07.2023, виданої СТОВ «Дніпро» та довідки №112 від 23.08.2024, виданої СТОВ «Дніпро», оскільки вказана у довідках посада «електрогазозварник» відсутня в списках згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Також, у довідках № 47 та №112 відсутня інформація про підсумок пільгового стажу.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових

внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним

громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів

споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне

забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Спірні правовідносини до 2018 року були врегульовані лише ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яка визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 та № 2.

У 2018 році норми щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах були внесені і до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом його доповнення розділом XVI-1 Про пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема ст. 114, яка визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Норми ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», в редакції по стану на 2015 рік та ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що була прийнята у 2018 році, мали до 23 січня 2020 року, абсолютно однакові умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме : «На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.».

Так, як вбачається із листа ГУ ПФУ в Херсонській області від 14 листопада 2024 року за № 2100-0304-8/46259 та оскаржуваного рішення, до пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 21.05.1993 року з 14.05.1997 року в кооперативі «Зоря» Агрофірми «Прогрес», внаслідок не вірного визначення роботодавцем позивача посади в трудовій книжці. З 15.05.1997 року по 26.09.1999 року; з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року на роботах в СТОВ «Дніпро» (КОПП «Дніпро»), внаслідок відсутності даних про підтвердження атестації робочого місця позивача.

При цьому, судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить записи про періоди його роботи в Агрофірмі «Прогрес» з 21.05.1993 року по 14.05.1997 року; в КОПП «Дніпро» з 15.05.1997 року по 26.09.1999 року; в ТОВ «Дніпро» з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року.

З довідки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» № 47 від 31.07.2023 року вбачається, що позивач працював та працює електрогазозварювальником в КОПП «Дніпро» з 15.05.1997 року по 26.09.1999 року; в ТОВ «Дніпро» з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року та з 11.08.2021 року по теперішній час. Довідка видана на підставі особових рахунків.

З довідки КУ «Трудовий архів» Білозерської селищної ради від 22 серпня 2023 року за № 161-107-1/04-01 вбачається, що позивач працював зварником в кооперативі «Зоря» Агрофірми «Прогрес» з 21.05.1993 року по 14.05.1997 року та був переведений електрогазозварювальником до КОПП «Дніпро». Довідка видана на підставі особових рахунків.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах абз.2 п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5 п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 27.12.2005 року № 1566/11846 визначено, що документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є:

довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;

документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок N 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання, згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (надалі Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (надалі Методичні рекомендації).

Основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць, відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 29 Кодексу законів про працю України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Приписами частин 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про охорону праці, працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме: про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я.

Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Як наслідок, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Проте, розуміючи положення пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у підпунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини.

На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Відтак, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

На підставі викладеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а вказала, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вказала про неправомірність дій органу Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю доказів проведення роботодавцем атестації робочого місця.

Судом встановлено, що записи у трудовій книжці та довідках, наданих позивачем до пенсійного органу підтверджують характер його роботи за Списком № 2, що надає право на включення цих періодів до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, на підтвердження пільгового стажу роботи за списком №2 позивачем було надано:

- довідку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» № 47 від 31.07.2023 з якої вбачається, що він працював та працює електрогазозварювальником в КОПП «Дніпро» з 15.05.1997 по 26.09.1999; в ТОВ «Дніпро» з 03.07.2000 по 31.10.2002 та з 11.08.2021 по теперішній час, довідка видана на підставі особових рахунків;

- довідку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» № 112 від 23.08.2024 з якої вбачається, що він працював та працює електрогазозварювальником в КОПП «Дніпро» з 15.05.1997 по 26.09.1999; в ТОВ «Дніпро» з 03.07.2000 по 31.10.2002 та з 11.08.2021 по теперішній час, довідка видана на підставі особових рахунків;

- довідку КУ «Трудовий архів» Білозерської селищної ради від 22 серпня 2023 року за № 161-107-1/04-01 з якої вбачається, що він працював зварником в кооперативі «Зоря» Агрофірми «Прогрес» з 21.05.1993 по 14.05.1997 року, був переведений електрогазозвпрювальником до КОПП «Дніпро» довідка видана на підставі особових рахунків;

- довідку КУ «Трудовий архів» Білозерської селищної ради від 29 вересня 2023 року за № 92/01-22 з якої вбачається що в архіві відсутня документації щодо проведення атестації його робочого місця в кооперативі «Зоря» Агрофірми «Прогрес», в подальшому СВК «Прогрес».

Окремо, щодо недоліків визначення у трудовій книжці посади позивача за період роботи з 21.05.1993 по 14.05.1997 року у Агрофірмі «Прогрес», суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, із норм вище наведених нормативних актів які регулюють питання оформлення трудових книжок вбачається, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідно до п. 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 27.12.2005 № 1566/11846 орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.

Уразі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято заяву про призначення пенсії від 26 серпня 2024 року та документи до неї без зауважень та вимог про надання уточнюючих довідок про умови, характер роботи, атестацію та, відповідно, без визначення строку на подання таких документів.

Верховний Суд, зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 750/11115/16-а та від 11.07.2019 у справі № 379/1507/16-а, зазначив, що: «Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків № 1 і № 2) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків».

У Постанові від 02 серпня 2023 року по справі № 646/12392/15-а Верховний суд підтвердив правильність застосування цієї позиції, при вирішенні питання щодо зарахування особі пільгового стажу.

Дії відповідача, щодо не врахування трудової книжки та відповідно не врахування страхового стажу, нею підтвердженого суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, в моєму випадку видачі дублікату трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Слід зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, відповідачем протиправно не зарахованого до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 в Агрофірмі «Прогрес» з 21.05.1993 року по 14.05.1997 року, в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Дніпро» з 15.05.1997 року по 26.09.1999 року та з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року, про що визначено в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області 19 вересня 2024 року за № 90.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу за списком №2 періоди роботи: в Агрофірмі «Прогрес» з 21.05.1993 року по 14.05.1997 року; в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Дніпро» з 15.05.1997 року по 26.09.1999 року та з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 26 серпня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 968,96 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про відмову у призначенні пенсії за № 90 від 19 вересня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу за списком №2 періоди роботи: в Агрофірмі «Прогрес» з 21.05.1993 року по 14.05.1997 року; в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Дніпро» з 15.05.1997 року по 26.09.1999 року та з 03.07.2000 року по 31.10.2002 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 26 серпня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, 73036, ).

Суддя С.О. Cтефанов