Справа № 160/29128/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ Х» про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
01 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
19.11.2024 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов письмовий відзив проти позову, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі з огляду на наступне. Наказ ГУ ДПС у м. Києві №887-п від 15.02.2024 винесений на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у томі числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідач наголошує на низці позицій Верховного Суду щодо достатності відображення в наказі підстав для проведення фактичної перевірки, як нумераційного позначення відповідного пункту статті Податкового кодексу України без розкриття його змісту.
Так, відповідно до наказу від 15.02.2024 №887-п та направлень на проведення фактичної перевірки від 19.02.2024 №3783/26-15-07-07-01, №3783/26-15-07-07-01 проведено фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1 , лот №1057-4, де провадить свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .
Особа, яка здійснює розрахункові операції у ФОП ОСОБА_1 відмовилася від підпису та отримання примірника акту фактичної перевірки про що свідчить відповідний акт №1135/26-15-07-07-00-17 від 19.02.2024 р.
Викладені порушення в акті фактичної перевірки є доведеними у повному обсязі. З огляду на викладене, вважає, що оспорювані рішення є законними та обґрунтованими, відповідач при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому відсутні підстави для його скасування.
З наказу про проведення перевірки вбачається, що правовою підставою для проведення перевірки слугував підпункт 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, згідно з яким фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Під час проведення перевірки контролюючим органом виявлено порушення:
Пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95-ВР), а саме: незастосування зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій/програмного реєстратора розрахункових операцій при продажу товару.
Пункту 12 ст. 3 № 265/95-ВР, а саме: неведення обліку товарних запасів за місцем реалізації.
Пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, а саме: неподання у строки та у випадках передбачених Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у контролюючому органі.
Пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, а саме: суб`єктом господарювання до перевірки не надано документи згідно запиту контролюючого органу від 19.02.2024.
Статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481/95-ВР), а саме: роздрібна торгівля тютюновими виробами та рідинами, що використовується в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії.
Виявлені в ході фактичної перевірки порушення є доведеними у повному обсязі та стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.
З огляду на викладене вважають позовні вимоги безпідставними та просять відмовити в задоволенні адміністративного позову.
03.12.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
05.12.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ФОП ОСОБА_1 надав до суду відповідь на відзив ГУ ДПС у м. Києві, якою наголошують, що господарську діяльність з продажу товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 , лот 1057-а, здійснювало ТОВ «Форест Х» через свого найманого працівника ОСОБА_3 , а не ФОП ОСОБА_1 . Окрім наведеного зауважують про наявні процедурні порушення при проведенні перевірки та просять задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без руху.
Позивачу запропоновано у строк протягом 10-ти днів з дня отримання даної ухвали привести у відповідність до вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву, а саме: сплатити судовий збір за подання позову та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 220,15 грн., або належні документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
28.01.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» ФОП ОСОБА_1 надано до суду заяву про виконання вимог ухвали від 13.01.2025р.
24.02.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Х» надано письмові пояснення у справі. Так, третьою особою вказується, що відповідно до договору від 30.11.2023р., укладеного між ТОВ «Форест Х» та ФОП ОСОБА_1 , остання передавала на реалізацію товари аксесуари та комплектуючі для електронних сигарет і систем нагрівання тютюну, для їх подальшого продажу кінцевим споживачам в мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ТОВ «Форест Х». Також зауважують, що за місцем проведення перевірки ними ведеться господарська діяльність та податковим органом викладено хибний висновок щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем провадження господарської діяльності ТОВ «Форест Х» та за присутності найманих працівників ТОВ «Форест Х». З огляду на викладене, також просить задовольнити позовні вимоги.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Фізична особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як юридична особа за кодом РНОКПП НОМЕР_1 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та має основний вид економічної діяльності роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах ( код КВЕД 47.54).
Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до наказу від 15.02.2024 № 887-п «Про проведення фактичних перевірок» та на підставі направлень на перевірку від 19.02.2024 №3783/26-15-07-07-01 №3784/26-15-07-07-01 проведена фактична перевірка господарської одиниці (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарської діяльності ОСОБА_1 .
Направлення на перевірку від 19 лютого 2024 року № 3783/26-15-07-07-01, № 3784/26-15-07-07-01 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 та службові посвідчення посадових осіб податкового органу було пред`явлено ОСОБА_3 ( продавець), про що свідчить її підпис у направленні.
Перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві була проведена контрольна розрахункова операція з придбання електронної одноразової сигарети «Elf Bar Lux 2000» на суму 420,00 грн. Розрахунок здійснювався у безготівковій формі із використанням банківського POS-терміналу та видачею нефіскального чеку (квитанції з POS-терміналу). Фіскальний чек не видавався, оскільки реєстратор розрахункових операцій/програмний реєстратор розрахункових операцій в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (не зареєстровано).
За результатами проведеної фактичної перевірки встановлено порушення:
абз. 4 п. 63.3 ст. 63, с. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України неподання платником податків посадовим (службовим) особам до органів державної податкової служби повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП.
п. 85.2 ст. 85 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
За результатами розгляду матеріалів перевірок ГУ ДПС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення:
Копії податкових повідомлень рішень та матеріалів проведеної фактичної перевірки направлялись податковим органом засобами поштового зв`язку на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та отримано 02 травня 2024 року.
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями рішеннями та вважаючи їх протиправними Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (надалі - ПКУ).
Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПКУ контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 ст.75 ПКУ контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Відповідно до п. 80.7. ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Таким чином, приписи пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України містять дві підстави проведення перевірки.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок
Відповідно до пп. 81.1. ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відтак у вказаній нормі визначено, що зазначається в наказі та направленні на перевірку.
В наказі про призначення фактичної перевірки зазначається зокрема найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета та підстави для проведення перевірки.
Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до наказу від 15.02.2024 № 887-п «Про проведення фактичних перевірок» та на підставі направлень на перевірку від 19.02.2024 №3783/26-15-07-07-01 №3784/26-15-07-07-01 проведена фактична перевірка господарської одиниці (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарської діяльності ОСОБА_1 .
Направлення на перевірку від 19 лютого 2024 року № 3783/26-15-07-07-01, № 3784/26-15-07-07-01 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 та службові посвідчення посадових осіб податкового органу було пред`явлено ОСОБА_3 ( продавець), про що свідчить її підпис у направленні.
Також, судом встановлено, що 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФОРЕСТ Х» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір на продаж товару в мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
За умовами вказаного договору ФОП ОСОБА_1 передавала на реалізацію ТОВ «Форест Х» товари - аксесуари та комплектуючі для електронних сигарет і систем нагрівання тютюну, для їх подальшого продажу кінцевим споживачам в мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ТОВ «Форест Х».
Відповідно звіту за договором на реалізацію товару № 29/23 від 30.11.2023 року в магазині мережі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 , лот № 1057-4 станом на 19.02.2024 року перебували товари ФОП ОСОБА_1 у кількості 19 найменувань.
19 лютого 2024 року реалізацію товару в зазначеному магазині здійснювала працівник ТОВ «Форест Х» ОСОБА_3 , яка працює в ТОВ «Форест Х» за основним місцем роботи на умовах повної зайнятості на посаді продавця непродовольчих товарів з 03.08.2023 року.
Також станом на 19 лютого 2024р. ТОВ «ФОРЕСТ Х» мало діючу Ліцензію на право Роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах для здійснення їх продажу у магазині «Вейп Бар» за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 17А, Лот 1057-4.
Верховний Суд у своїй постанові від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17 дійшов висновку, згідно з яким відсутність можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, має наслідком скасування наказу про призначення такої перевірки.
У постанові від 08 вересня 2021 року (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Як вже було вказано вище, у наказі на проведення перевірки найменування та реквізити суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, належать до обов`язкових.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від01.06.2022 року у справі №520/7331/21.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідачів солідарно за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ Х» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук