Справа № 127/36888/24
Суддя: Гуменюк К. П.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/297/24
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, -

вимоги позивача: скасувати постанову командира взводу 2 взводу 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Голуба Дмитра Олександровича серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , окрім іншого, просив поновити йому строк звернення до адміністративного суду, оскільки він його пропустив із поважної причини, а саме з 28 жовтня по 04 листопада 2024 знаходився на амбулаторному лікуванні.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року клопотання позивача було задоволено, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом визнано поважними та поновлено строк звернення до адміністративного суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що 19 жовтня 2024 року він на електроскутері, потужн6істю 1500 v, стояв біля кромки дороги в м. Вінниці по вул. Некрасова, 12, коли до нього підійшли поліцейські та почали звинувачувати в тому, що у нього відсутні при собі права на керування транспортним засобом категорії А1, а на електроскутері немає реєстраційних номерів. При цьому позивач зазначає, що електороскутер, яким він керував, не є транспортним засобом і не підлягає державній реєстрації, оскільки має потужність двигуна менше, ніж 3 кВт. Зокрема, відповідно до ДСТУ 2984-95 електроскутер не відноситься до категорії «Засоби транспортні дорожні». Натомість, згідно даного ДСТУ електроскутери не відносяться до транспортних засобів, призначених для використання на автомобільних дорогах державного значення. Також вони відповідно до вимог діючого законодавства не підлягають державній реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що, відповідно до практики ККС ВС, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів, а межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить лише в класі транспортних засобів із електродвигуном. На думку позивача, електроскутер це так званий «гаджет» та універсальний енергетичний засіб на базі одноосного шасі, різновид мопеду, і встановлений на нього механічний або електричний двигун не переводить його в категорію механічних транспортних засобів.

Окрім того позивач вказує на порушення працівниками патрульної поліції його прав при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та винесенні постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024, передбачених ст. 268 КУпАП. Також згідно позовної заяви ОСОБА_1 , відповідачем не було надано йому доказів дотримання працівниками патрульної поліції вимог, закріплених в ст.ст. 33, 210, 210-1, 278-280 КУпАП.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 є необґрунтованою, винесеною з порушенням чинного законодавства, а відтак має бути скасована.

На адресу відповідача було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, копія позовної заяви разом з доданими до неї документами які ним були отримані.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

До Вінницького міського суду Вінницької області представником відповідача Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції у Вінницькій області Цубером М.М. 17.01.2025, було подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, а також копакт-диск із відеозаписом з боді-камери, на яку здійснювалась відеофіксація описаних вище подій.

У своєму відзиві відповідачем зазначено, що під час несення служби 19.10.2024 близько 21:00 год. працівниками поліції було виявлено водія, який керував транспортним засобом без номерного знаку. Після подання сигналу про зупинку транспортного засобу поліцейський підійшов до водія, яким виявився позивач ОСОБА_1 , пояснив йому суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР, а саме - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Даного документу громадянин ОСОБА_1 при собі не мав, чим порушив п.2.1 (а) ПДР.

Також у відзиві відповідач вказує, що позивач, обґрунтовуючи свою позицію в позовній заяві, не надав жодного доказу на її підтвердження, а обставини, викладені в позовній заяві є суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Тому представник Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції у Вінницькій області просив відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

За змістом ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.10.2024 о 21:00 год. в м. Вінниці, по вул.. Некрасова, 127 керував транспортним засобом Т9 YADEA ABUBO118, зареєстрованим на ОСОБА_2 , без номерного знаку, а також не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме категорії А1, чим порушив п.2.1 (а) ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.2 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч.2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пункт 2.1 (а) Правил дорожнього руху передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Перелік категорій, до яких можуть належати транспортні засоби, закріплює пункт 2.13 ПДР.

Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП визначається керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться, серед іншого, в посвідченні водія відповідної категорії.

З оглянутого відеозапису, наданого представником відповідача, вбачається, що 19.10.2024 близько 21:00 год. в м. Вінниці працівниками патрульної поліції було помічено водія, який керував електроскутером без номерних знаків. Працівники поліції, розвернувши свій автомобіль, стали рухатися за вищевказаним транспортним засобом і під`їхали до нього, коли той уже стояв біля тротуару.

Вищевказаним відеозаписом задокументовано, що на вимогу співробітників поліції водій даного електроскутера ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, зазначивши, що приблизно рік тому воно у нього було вилучено внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності. Також висловив позицію, що згідно з ПДР України, не зобов`язаний мати посвідчення водія під час керування електроскутером, оскільки він не вважається механічним транспортним засобом, маючи електричний двигун малої потужності.

Однак, з таким твердженням позивача суд погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ вищезазначених категорій, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст. 121 КУпАП та п 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №13-06.

Згідно з визначенням, яке міститься в примітці до ст. 121 КУпАП, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, ч.ч.1,2 ст.129, ст.ст.132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Пункт 10.1 Правил дорожнього руху, окрім іншого, містить поняття механічного транспортного засобу. Згідно даного визначення - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Разом з тим, п. 1.10. Правил дорожнього руху також містить визначення терміну «транспортний засіб», яке є ширшим за своїм значенням, ніж термін «механічний транспортний засіб». Відповідно до даного пункту ПДР, транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 01.03.2018, у справі №278/3362/15-к (провадження №51-877км18) встановив, що будь-який транспортний засіб, який приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.

Поряд з цим, у Правилах дорожнього руху відсутнє визначення «електроскутер».

Однак, зважаючи на те, що електроскутер Т9 YADEA ABUBO118, яким керував позивач ОСОБА_1 , обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою двигуна, то він є транспортним засобом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Хмельницького апеляційного суду від 07.11.2022 у справі №686/25005/21 та від 21.09.2023 у справі №687/716/23.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 8 травня 1993 р. №340 (з наступними змінами та доповненнями), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

За змістом даного Положення водій транспортного засобу, що має електродвигун, також повинен мати посвідчення водія відповідної категорії, оскільки відповідно до п.3 цього Положення, який узгоджується з п. 2.13 Правил дорожнього руху України, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії. Зокрема до категорії А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Виходячи з наведеного, електроскутер Т9 YADEA ABUBO118, який обладнаний електродвигуном потужністю 1500 Вт, хоча і не може бути класифікований як механічний транспортний засіб у розумінні ПДР, однак є транспортним засобом категорії А1, а відтак особа, яка керує ним, вважається водієм та є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП.

Схожих висновків дійшов Дніпровський апеляційний суд у постанові від 09.07.2024 у справі №205/6049/24, обґрунтовуючи свою позицію стосовно того, що особа є суб`єктом

адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 висловив позицію, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Тож посилання на те, що електроскутер не є механічним транспортним засобом, не може слугувати підставою для звільнення особи від відповідальності за протиправну поведінку, оскільки це, хоча і є недоліком юридичної техніки при написанні нормативного акта, однак, зважаючи на зміст вказаних вище норм в сукупності, такий недолік не може вважатись настільки суттєвим, щоб ставити під сумнів правомірність складеної інспектором постанови.

Отже, у зв`язку із вищевикладеним, електроскутер, потужністю 1500 Вт, визнається транспортним засобом, а особа, яка ним керує, є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Одночасно з цим варто зазначити, що будь-яких документів на вищевказаний транспортний засіб взагалі і зокрема таких, які містили б докази його потужності, позивачем надано не було.

Відеозаписом події (час 21:38:00-21:38:10) підтверджено, що в документі на даний транспортний засіб, який пред`являвся працівникам патрульної поліції на їхню вимогу, вказано, що це «загальний мопед».

Окрім того, відповідно до переглянутого судом відеозапису події від 19.10.2024, твердження позивача про численні порушенні працівниками поліції норм законодавства та прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, також не знайшли свого підтвердження.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак, разом з тим, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд у відповідності до ст. 90 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку, що обставини,

викладені в позовній заяві ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження.

Отже, на переконання суду, постанова серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАПє законною, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року №3674-VI(зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 7, 9, 33, ч.2 ст.126, ст.ст. 222, 245, 247, 251, 258, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72-77, 90, 132, 229, 241-243, 246, 250, 271, 286 КАС України, ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух», Правилами Дорожнього руху України, Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА №3300379 від 19.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК