Справа № 380/10601/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10601/23 пров. № А/857/31579/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Коваля Р.Й.;

за участю секретаря судового засідання - Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 380/10601/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не застосування січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу в період з 27.07.2016 по 28.02.2018. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.05.2019 індексації-різниці грошового забезпечення 3 869,35 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 27.07.2016 по 28.02.2018 в сумі 63 676,72 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.05.2019 індексацію-різницю грошового забезпечення 3 869,35 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу в сумі 54 357,83 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року було вирішено питання права позивача на нарахування та виплату так званої «поточної» індексації грошового забезпечення за період проходження служби. Проте, ОСОБА_1 вважав, що відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено ще «індексацію-різниці» відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, виходячи з фіксованої величини у кожному місяці 3 869,35 грн. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії закрито в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.05.2019 індексації-різниці грошового забезпечення 3 869,35 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.05.2019 індексацію-різницю грошового забезпечення 3 869,35 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу в сумі 54 357,83 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що право позивача на отримання «індексації-різниці» грошового забезпечення виходячи з фіксованої величини не було предметом розгляду у справі 380/12578/20, відтак висновок суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог у справі є помилковим.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які склали підстави для прийняття оскаржуваного процесуального судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З огляду на п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи з сформульованої практики, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 справа № 9901/432/18, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 в справі №340/869/19, від 30.01.2020 в справі № 2а-161/11, від 30.04.2020 в справі №813/4138/17, від 26.05.2020 в справі № 805/1963/17-а, від 16.07.2020 в справі №182/3773/15-а, умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі №380/4314/20 позивач оскаржував бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 27.07.2016 до 15.05.2019 в сумі 119 860, 90 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі №380/12578/20 позов задоволено частково: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року не врахування абзаців 4, 6, пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити з урахуванням проведених виплат індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.07.2016 року по 15.05.2019 року, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 27.07.2016 року по 28.02.2018 року, а в період з 01.03.2018 року по 15.05.2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 380/12578/20 змінено, виключивши з резолютивної частини рішення словосполучення «із застосуванням січня 2008 року як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця)».

В решті рішення залишено без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не здійснив порівняльного аналізу підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі №380/12578/20, не з`ясував ознаки тотожності між позовними вимогами у цих справах, незважаючи на те, що їх з`ясування є передумовою для закриття провадження в адміністративній справі з підстав встановлених пунктом 4 частини 1статті 238 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предмет у даній справі та у справі №380/12578/20 не є тотожними, оскільки ОСОБА_1 просить нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 3 869,35 грн. за період з 01.03.2018 по 15.05.2019 у загальній сумі 54 357,83 гривень, що не досліджувалося під час судового розгляду справи №380/12578/20, оскільки суд дійшов висновку про те, що визначення конкретної суми буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вимоги заявлені позивачем у цій справі вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №380/12578/20 та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 09 січня 2025 року у справі №160/17336/23.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не вірно застосовано інститут закриття провадження у справі та порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 286, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 380/10601/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 21 лютого 2025 року.