Справа № 600/5635/24-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5635/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , оформлену листами від 14.11.2024 №1/7156 та №1/7157, у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини) - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини) - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У позивача наявна матір з числа осіб з інвалідністю II групи, яка потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а також в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, окрім позивача, які могли б здійснювати такий догляд. У зв`язку з цим, позивачем подано рапорти на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Однак, незважаючи на те, що позивач долучив до рапортів, зокрема, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, якою підтверджується інвалідність матері, а також висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, яким підтверджується потреба матері у постійному догляді, відповідач відмовив у задоволенні рапортів у зв`язку із тим, що у поданих документах нібито відсутні відомості на підтвердження необхідності матері у постійному догляді.

Із такими висновками відповідача позивач не погоджується, оскільки вважає, що подані документи належним чином підтверджували його право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначав, що в постанові Кабінету Міністрів України №413 чітко передбачено, що для осіб старше 18 років передбачено проходження МСЕК, а до рапорту було додано саме довідку ЛКК. Відповідач наголошував на тому, що постанова №413 не суперечить Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а більш розгорнуто тлумачить норми закону та деталізує стосовно яких підстав та з яких причин може звільнитись військовослужбовець. Таким чином, оскільки позивачем до рапортів не було додано висновок медико-соціальної експертної, який б підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, підстави для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами відсутні.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

З 31.10.2024 позивач проходить військову службу у зв`язку із мобілізацією на період дії воєнного стану у військовій частині НОМЕР_1 .

До моменту проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив службу у зв`язку із мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , батько позивача - ОСОБА_3 , матір позивача ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.05.2018, батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.02.2024 матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №150377.

Згідно заключення ЛКК №3575/9 від 02.10.2024, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1», матір позивача за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Відповідно до висновку ЛКК №3575/9 від 02.10.2024 (за формою №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1», матері позивача рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно змісту нотаріально посвідченої заяви матері позивача від 07.10.2024 (зареєстровано в реєстрі за №9411), позивач являється її єдиним сином та особою, яка може здійснювати за нею постійний догляд, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які зобов`язані та можуть здійснювати за нею постійний догляд. При цьому, у заяві вказано про бажання матері позивача, щоб безпосереднього позивач здійснював за нею постійний догляд.

Позивач звертався до відповідача із рапортами (особисто та шляхом направлення засобами поштового зв`язку) про його звільнення із військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини) у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, окрім позивача.

До рапортів позивачем додавалися наступні документи: копія паспорта позивача; копія РНОКПП позивача; копія свідоцтва про народження позивача; копія витягу про зареєстроване місце проживання позивача; копія паспорта матері позивача; копія РНОКПП матері позивача; копія свідоцтва про смерть батька позивача; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №150377 стосовно інвалідності ІІ групи матері позивача; копія заключення ЛКК №3575/9 від 02.10.2024, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1»; копія висновку №3575/9 від 02.10.2024 (за формою №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1»; копія нотаріально посвідченої заяви матері позивача від 07.10.2024 (зареєстровано у реєстрі за №9411); копія акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 24.10.2024, виданий Солотвинською територіальною громадою; копія акта про встановлення фактичного проживання/ не проживання особи від 22.10.2024 №71.

За результатами розгляду вказаних рапортів, листами від 14.11.2024 №1/7156 та №1/7157, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби, в яких зазначено, що підставою для звільнення є необхідність здійснення догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, разом з тим відсутні відомості про необхідність постійного догляду за нею. Таким чином, за наслідками вивчення всіх обставин та матеріалів, відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Не погодившись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходить військову службу у зв`язку із мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, як свідчать матеріали справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорти про звільнення з військової служби через сімейні обставини (інші поважні причини) - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

Оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на такій підставі: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення №1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами п.242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що у нього наявне право на звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

Натомість, доводи відповідача полягають у тому, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" №413 від 12.06.2013 необхідність постійного стороннього догляду, в тому числі за хворою матір`ю, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Проте, всупереч вимогам зазначеної постанови, позивач до рапортів долучив довідку ЛКК щодо потреби його матері у постійному догляді, а не МСЕК, що, на думку відповідача, є належною підставою для відмови позивачу у його звільненні з військової служби за сімейними обставинами.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні абзацу 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, а саме на тому, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У даному випадку звільнення з військової служби під час воєнного стану можливе, зокрема, через необхідність здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, за умови, що в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

При цьому, згідно абз. 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, потреба особи у постійному догляді може підтверджуватися як і висновком медико-соціальної експертної комісії, так і висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Тобто, законодавець фактично визначив два альтернативні способи підтвердження потреби особи у постійному догляді.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.

Поряд з цим, при вирішенні спору суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно вказаного Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 визначено в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).

Суд вважає доречним вказати на те, що в преамбулі Постанови №413, яка прийнята 12.06.2013, зазначено: "Відповідно до ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 №470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 №618, Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Затвердити перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, що додається."

Тобто, на момент прийняття Постанови №413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови №413):

"6. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (150-94-п, 413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України;".

Під час дії воєнного стану п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ доповнений підпунктом "г" згідно з Законом №2122-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми", в редакції Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян".

Станом на час виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

Так, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Суд зауважує, що норми Закону №2232-XII, на відміну від Постанови №413, мають вищу юридичну силу.

Крім того, суд звертає увагу відповідача також і на те, що 22.05.2024 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413» від 21.05.2024 №582, якою військовослужбовців виключено з тексту Постанови №413.

Отже, до спірних правовідносин положення Постанови №413 не застосовуються, а тому суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо необхідності підтвердження потреби матері позивача у постійному догляді відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії, що передбачено положеннями Постанови №413.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Так, Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, від 11.04.2024 у справі №420/16689/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, яку в силу ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних у даній справі правовідносин.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що ЛКК мають право приймати, зокрема, висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о).

Як зазналося у позовній та не заперечувалося відповідачем, позивач є єдиною особою із числа членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення своєю матері.

Матеріалами справи встановлено, що 29.02.2024 матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №150377.

Згідно заключення ЛКК №3575/9 від 02.10.2024, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1», матір позивача за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Відповідно до висновку ЛКК №3575/9 від 02.10.2024 (за формою №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1», матері позивача рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно змісту нотаріально посвідченої заяви матері позивача від 07.10.2024 (зареєстровано в реєстрі за №9411), позивач являється її єдиним сином та особою, яка може здійснювати за нею постійний догляд, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які зобов`язані та можуть здійснювати за нею постійний догляд. При цьому, у заяві вказано про бажання матері позивача, щоб безпосереднього позивач здійснював за нею постійний догляд.

Враховуючи викладене, позивач звертався до відповідача із рапортами (особисто та шляхом направлення засобами поштового зв`язку) про його звільнення із військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини) у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, окрім позивача.

До рапорту позивачем додавалися, зокрема: копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №150377; копія заключення ЛКК №3575/9 від 02.10.2024, видане комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1», згідно якого матір позивача за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та допомоги; копія висновку ЛКК №3575/9 від 02.10.2024 (за формою №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1».

Проте, за результатами розгляду поданих рапортів, відповідач безпідставно відмовив позивачу у його звільненні зі служби за сімейними обставинами, оскільки подані документи належним чином підтверджували той факт, що матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Крім того, у листах від 14.11.2024 №1/7156 та №1/7157 відповідач формально зазначив лише про те, що у поданих документах відсутні відомості про необхідність постійного догляду за матір`ю позивача, в той час як подані документи належним чином підтверджували відповідні обставини.

Отже, наведені обставини очевидно свідчать про те, що у позивача наявне беззаперечне право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 за сімейними обставинами, передбаченими абз. 13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232- XII, однак вищевказаного відповідачем при розгляді вказаного рапорту не було враховано, що і призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення зі служби.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, передбаченими абз. 13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовцю, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправдивої інформації у акті обстеження матеріально-побутових умов та акті про встановлення фактичного місця проживання, оскільки вказані документи підтверджували факт спільного проживання позивача із матір`ю в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, абз. 13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачає обов`язкового доведення під час подання рапорту про звільнення факту здійснення військовослужбовцем постійного догляду за хворою матір`ю, що включає в собі необхідність спільного проживання, а лише визначає необхідність доведення потреби хворої матері у постійному догляді.

Крім того, суд критично оцінює аргументи відповідача стосовно змісту довідки МСЕК, в якій йдеться про 2 групу інвалідності матері позивача, оскільки факт її потреби у постійному догляді підтверджується висновком ЛКК, який додавався позивачем до рапортів.

Враховуючи наведене, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача у задоволенні рапорту позивача про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII за сімейними обставинами, що передбачені абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

Водночас, суд звертає увагу, що прийняття рішення про звільнення позивача із військової служби відноситься виключно до дискреційних повноважень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права в межах спірних правовідносин є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорти про звільнення позивача на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26, за сімейними обставинами, що передбачені абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, та за наслідками його розгляду повідомити позивача про прийняте рішення у встановленому порядку.

При цьому, суд наголошує, що під час повторного розгляду рапортів позивача про його звільнення з військової служби відповідач зобов`язаний врахувати висновки суду, викладені у мотивувальній частині цього рішення.

Решта доводів учасників справи не спростовують викладених вище висновків суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини), передбачені абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"- у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорти ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (інші поважні причини), передбачені абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки в неї відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, з обов`язковим урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та за наслідками розгляду повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення у встановленому порядку.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя І.В. Маренич