Справа № 380/17637/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17637/24 пров. № А/857/969/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Фостяк А.Я.;

від відповідача - Григоришин А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Фостяка Андрія Ярославовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2024р. про залишення без розгляду позовної заяви (в частині) представника адвоката Фостяка Андрія Ярославовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення з поліції, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Кузан Р.І., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 12 год. 38 хв. 16.12.2024р., м.Львів; дата складання повної ухвали суду І інстанції: 23.12.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 16.12.2024р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду; клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі задоволено; адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл. № 333 о/с від 14.06.2024р. «Про особовий склад», в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП залишено в порядку ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України без розгляду (Т.2, а.с.11-13).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник адвокат Фостяк А.Я., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог задовольнити, в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог відмовити (Т.2, а.с.15-22).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що належне ознайомлення позивача із спірним наказом є обов`язком відповідача. Відтак, лише у випадку надання достатніх та належних доказів ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом, може бути підставою залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в частині оскарження витягу з наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад» в частині переміщення в частині переміщення майора поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП, в протилежному випадку матиме місце порушення права на доступ до суду.

На підтвердження ознайомлення позивача із спірним витягом із наказом відповідач подає роздруківки з месенджера «WhatsApp», однак з таких неможливо встановити: факт надсилання повідомлення на мобільний номер телефону позивача, відправника (номер телефону відправника) та зміст самого повідомлення.

Згідно розписки від 18.05.2022р. позивач повідомив про місце фактичного проживання та адресу електронної пошти, водночас у графі для зазначення месенджерів інформація написана позивачем є відсутньою.

При цьому, як вбачається із матеріалів службового розслідування, відповідач надсилав інші документи позивачу на електронну та поштову адреси.

16.08.2024р. позивач одержав поштового листа (ідентифікатор 537), зі змісту якого йому стало відомо про дисциплінарне провадження та обставини, що стали в подальшому підставою звернення до суду; 19.08.2024р. позивач звернувся з цим позовом до суду.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів належного ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом, а тому позивач звернувся до суду із розглядуваними вимогам у визначений законом строк.

Відповідач ГУ НП у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.35-42).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, 19.08.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, із урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад» в частині переміщення майора поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП у Львівській обл.;

визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у Львівській обл. № 2925 від 29.07.2024р. «Про застосування дисциплінарного стягнень до окремих працівників ГУНП у Львівській області» в частині застосування до інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП у Львівській обл. майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у Львівській обл. № 472 о/с від 09.08.2024р. «Про особовий склад»;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП з 19.06.2024р.;

стягнути з ГУ НП у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.08.2024р. по момент винесення рішення судом (Т.1, а.с.1-5, 198-200).

При цьому, первинно причини пропуску звернення до суду в частині оскарження наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад» позивач не навів.

Ухвалою суду від 26.08.2024р. позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення зазначених у ній недоліків (Т.1, а.с.20-21).

В ухвалі зазначено, що позивач пропустив місячний строк на оскарження наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад», однак останній не навів поважних причин для поновлення спірного строку.

06.09.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник позивача подав до суду заяву, у якій просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду в частині вимог про оскарження наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад»; відкрити провадження у справі (Т.1, а.с.23-25).

Зокрема, в заяві представник позивача зазначив, що копія спірного наказу не була вручена позивачу; будучи необізнаним із змістом вказаного наказу ОСОБА_1 продовжував виконувати свої посадові обов`язки. Лише після належного ознайомлення із змістом наказу позивач може оцінити наявність порушення її прав, обрати реальний та ефективний спосіб їх захисту.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024р. вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (Т.1, а.с.28-29).

Також в цій ухвалі суд вказав, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду буде розглядатися у підготовчому судовому засіданні.

27.09.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 30.09.2024р.) за допомогою системи «Електронний суд» представник відповідача подала до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог про оскарження наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. «Про особовий склад» у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду без поважних причин (Т.1, а.с.181-184).

У свою чергу, 08.12.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 09.12.2024р.) за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача подав письмові заперечення на вказане клопотання (Т.2, а.с.3-4).

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в належний та допустимий спосіб вживав необхідних заходів для доведення змісту оскаржуваного наказу до відома позивача, однак ОСОБА_1 своєю поведінкою свідомо уникав спілкування з посадовими особами відповідача з метою забезпечення собі можливості подальшого оскарження рішень та дій відповідача через процедурні порушення.

Таким чином, про переміщення на іншу посаду було відомо позивачу ще в червні 2024 року, однак позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу № 333 о/с від 18.06.2024р. позивач подав до суду лише 19.08.2024р.

Звідси, позивач пропустив строк звернення до суду, причини його пропуску, наведені позивачем (його представником) у заяві про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду), є неповажними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити, а позовну заяву належить залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини третя статті 122 КАС України).

Частиною п`ятою ст.122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані приписами ст.123 КАС України.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Предметом оскарження у цій справі є, зокрема, наказ ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 14.06.2024р. «Про особовий склад».

Згідно цього наказу на підставі пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації позивача з 19.06.2024р. переміщено на посаду інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП у Львівській обл. (Т.1, зворот а.с.15).

Спірним питанням у цій справі є визначення моменту початку перебігу строку на звернення до суду з позовом про оскарження наказу № 333 о/с від 18.06.2024р., тобто, визначення дати ознайомлення позивача із таким наказом.

Відповідно до наявної в матеріалах особової справи розпискою від 18.05.2022р. позивач повідомив підрозділ кадрової служби ГУ НП у Львівській обл. про фактичне місце свого проживання; вказав адресу електронної пошти та номер телефону, якими користується, а також повідомив про встановлення на його мобільному телефоні відповідних месенджерів (Т.1, зворот а.с.139).

Згідно матеріалів службового розслідування фотокопія наказу № 333 о/с від 18.06.2024р. скерована позивачу за допомогою месенджера «WhatsApp», до якого прив`язаний номер мобільного телефону позивача. Повідомлення прочитане позивачем 19.06.2024р. (Т.1, а.с.69, 190 і на звороті).

Відповідно до листа Червоноградського районного відділу поліції /РВП/ ГУ НП у Львівській обл. № 16458-2024 від 26.09.2024р. позивача ознайомлено із наказом ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 18.06.2024р. шляхом надіслання його витягу 19.06.2024р. на мобільний додаток «WhatsApp», оскільки прибути у приміщення Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській обл. для ознайомлення останній відмовився.

Крім цього, згідно книги нарядів ОСОБА_1 прибув на службу в Червоноградський РВП ГУ НП у Львівській обл. 19.06.2024р.; в подальшому на службі не перебував, про причини відсутності прямого чи безпосереднього керівника не повідомляв (Т.1, а.с.189).

Згідно з долученими представником відповідача до матеріалів справи копіями рапортів, пояснень офіцерів батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській обл. та актів про відсутність на робочому місці позивач у період з 20.06.2024р. по 23.07.2024р. був відсутній на робочому місці з невідомих причин, у зв`язку з чим відповідачем проводилось службове розслідування, через що ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

Під час телефонних розмов позивач повідомив посадових осіб відповідача, що особистого рапорту на перевід в БПОП «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП у Львівській обл. він не писав та не бажає працювати на посаді інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській обл.

Також під час судового розгляду встановлено, що запрошення прибути для надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці неодноразово скеровувались відповідачем на електронну пошту позивача, вказану ним у відповідній розписці.

Крім цього, інспектором сектору кадрового забезпечення Червоноградського РВП було здійснено виїзд за адресою проживання позивача з метою відібрання у нього пояснень з приводу відсутності на роботі, однак двері помешкання ніхто не відчинив (Т.1, а.с.100, 120-130).

Таким чином, матеріалами справи стверджується, що саме 19.06.2024р. позивач був ознайомлений із змістом спірного наказу № 333 о/с від 18.06.2024р.; після ознайомлення з таким не перебував (починаючи з наступного дня 20.06.2024р.) на службі та не виконував свої службові обов`язки; спілкування з представниками відповідача свідомо уникав.

Строк звернення до суду, який застосовується у цих правовідносинах, визначений ч.5 ст.122 КАС України та становить один місяць з дня, коли позивач дізнався чи мав дізнатися про винесений наказ.

Приписи ст.122 КАС України визначають відлік процесуального строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, строк для оскарження позивачем наказів про звільнення та про зміну дати звільнення і його відлік розпочинається з дня, коли позивач дізнався чи мав дізнатися про оскаржувані накази.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо дати фактичного ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом, строк для його оскарження спливав 19.07.2024р.

Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 19.08.2024р., тобто позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

У випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті на публічну службу, проходженні чи звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначив про те, що відповідач не вручав позивачу копію наказу ГУ НП у Львівській обл. № 333 о/с від 14.06.2024р. «Про особовий склад», а тому ОСОБА_1 не був ознайомлений з таким.

Надаючи оцінку кожній з таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вищеперераховані обставини в їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач в належний та допустимий спосіб вживав необхідних заходів для доведення змісту оскаржуваного наказу до відома позивача, однак ОСОБА_1 своєю поведінкою свідомо уникав спілкування з посадовими особами відповідача.

На момент прийняття оскаржуваного наказу позивач був поліцейським та проходив службу в Національній поліції України. Враховуючи особливий статус поліцейського та особливості проходження служби в поліції, позивач зобов`язаний був перебувати на робочому місці та виконувати покладені на нього повноваження на посаді, на яку його призначено.

Звідси, ОСОБА_1 міг та повинен був дізнатись про місце проходження ним служби та обсяг покладених на нього повноважень, відтак мав можливість ознайомитись безпосередньо на робочому місці зі змістом наказу про його переміщення на іншу посаду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.10.2023р. у справі № 990/139/23, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Окрім цього, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, позивач чи його представник, не міг не усвідомлювати, що зволікання зі зверненням до суду із позовною заявою, невчинення ним дій щодо оскарження спірного наказу відповідача, призведе до порушення строків та застосування наслідків, визначених КАС України.

В частині обраного відповідачем способу ознайомлення позивача із змістом наказу № 333 о/с від 14.06.2024р. колегія суддів враховує наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затв. Законом України № 2102-IX від 24.02.2022р., в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який надалі продовжений.

Згідно із приписами ст.1 Закону України № 2136-IX від 15.03.2022р. «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною 2 ст.7 вказаного визначено, що у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Також відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.9-1 Закону України «Про державну службу» інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Згідно роз`яснень Національного агентства України з питань державної служби від 16.03.2022р. «Щодо можливості і правильності оформлення та надсилання кадрових документів (заяв про надання відпусток, переведення, звільнення тощо) в електронному вигляді або різними засобами телекомунікаційного зв`язку» кадрові документи (зокрема, заяви про надання відпусток, звільнення тощо) можуть бути складені в будь-якій формі, проте мають містити чітке, однозначне і зрозуміле волевиявлення заявника. Письмові заяви також можуть подаватись в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів. У разі коли і електронні кваліфіковані підписи недоступні, такі заяви можуть бути надані в письмовій формі будь-якими засобами телекомунікаційного зв`язку (електронна пошта, WhatsApp, Telegram тощо) без накладання згаданих підписів.

Ознайомлення державних службовців з виданими щодо них наказами можна здійснювати шляхом їх вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, відповідно до ст.9-1 Закону України «Про державну службу».

За аналогією закону вищеперераховані норми слід застосувати до розглядуваних правовідносин.

Згідно письмової розписки ОСОБА_1 від 18.05.2022р. останнім проінформовано відповідача про те, що в його користуванні є засоби електронної комунікації, в яких зазначено номер мобільного телефону, на якому встановлено месенджери «WhatsApp» та ін.

Таким чином, діюче станом на час спірних правовідносин законодавство, наявна у відповідача інформація щодо засобів електронної комунікації позивача, дозволяло відповідачу поряд з традиційним поштовим зв`язком використовувати для персонального повідомлення позивача засоби електронної комунікації.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів наголошує на тому, що строки пропуску звернення позивача в частині розглядуваних позовних вимог до суду є незначними, але навіть такі можуть бути поновленні лише при встановленні реальних та дійсних перешкод, за яких особа не мала можливості своєчасно звернутися до суду.

Позивачу достеменно було відомо про його переміщення на іншу посаду, об`єктивних та непереборних обставин, через які ОСОБА_1 своєчасно не звернувся до суду, у цій справі не встановлено. Зволікання позивачем з оскарження наказу № 333 о/с від 14.06.2024р. та в подальшому підшуковування підстав для поновлення строку звернення до суду за встановлених у цій справі обставин не є виправданим.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині розглядуваних позовних вимог, причини його пропуску, наведені позивачем (його представником) у заяві про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду), є неповажними.

Як слідує з матеріалів справи, судом першої інстанції після відкриття провадження у справі, вивчення заяв учасників справи (заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відповідь на неї представника позивача) була надана представникам сторін можливість навести доводи та подати докази на підтвердження їх аргументів щодо строку звернення до суду, після чого ухвалено рішення, яким застосовані наслідки пропуску строку звернення до суду.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010р. в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для залишення без розгляду позову (в частині вимог) в адміністративній справі № 380/17637/24 на підставі ч.3 ст.123 та п.8 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Фостяка Андрія Ярославовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2024р. про залишення без розгляду позовної заяви (в частині) в адміністративній справі № 380/17637/24 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 24.02.2025р.