Справа № 400/12093/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 р. № 400/12093/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправним рішення, ухвалене протоколом від 26.11.2024 № 26; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправним Рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ухвалене протоколом від 26.11.2024 № 26 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, яким надати позивачу відстрочку від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ) та видати відповідну довідку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав відповідачу заяву про надання йому відстрочки на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ як військовозобов`язаному, який самостійно виховує неповнолітню дитину. З матір`ю свого неповнолітнього сина позивач розлучився у 2023 році, і дитина проживає з ним. За твердженням позивача на підставі його заяв від 26.06.2024 і від 25.09.2024 Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 приймала рішення про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ. Однак, уже за результатами розгляду його заяви від 07.11.2024 вищевказана комісія прийняла рішення про відмову у наданні йому відстрочки, незважаючи на те, що з моменту його першого звернення і по сьогодні ніякі обставини не змінились. На переконання позивача, таке рішення є протиправним.

У відзиві на позовну заяву від 28.01.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що позивач звернувся до голови Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про дання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, як такий, який самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину. Разом з тим, до вказаної заяви він не додав жодного документа, який би підтвердив його статус особи, яка має право на відстрочку. Відповідач наголосив на тому, що мати неповнолітньої дитини позивача не померла, не позбавлена батьківських прав, не визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, не оголошена померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі. У випадку з ним єдиним варіантом, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, для надання йому відстрочки є самостійне виховання та утримання дитини за рішенням суду. Позивач не надав належні та допустимі докази того, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав. Відтак позивачу правомірно відмовлено у наданні відстрочки. Що стосується попередніх рішень комісії про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, то, на думку відповідача, вони вичерпали свою дію в часі, і вони жодним чином не впливають на правомірність та законність оскаржуваного рішення, не можуть бути використані для доведення його неправомірності.

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

23.12.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі № 400/12093/24, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), про запропонування позивачу надати згоду суду на заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на належного відповідача Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також про витребування у відповідача ряду доказів.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 задоволено частково, а саме: забезпечено позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також дії пов`язані з прийняттям наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправленням його на військову службу під час мобілізації на особливий період до місць проходження військової служби до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, але не довше, ніж на строк проведення загальної мобілізації в Україні, тобто до 07.02.2025.

У встановлений судом строк позивач не надав суду згоду на заміну первісного відповідача на належного. Водночас 29.01.2025 представниця позивача подала до суду заяви про заміну неналежного відповідача та про проведення загального позовного провадження, у задоволенні яких ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 відмовлено.

28.01.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявив клопотання про поновлення строку на подання на відзив, а також витребувані судом докази та заяву про зобов`язання позивача сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

30.01.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про поновлення відповідачу строку на подання відзиву, про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву відповідача від 28.01.2025, а також про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1211,20 гривні.

31.01.2025 представниця позивача подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору за подання позову в розмірі 1211,20 гривні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 продовжено розгляд справи № 400/12093/24.

06.02.2025 представниця позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 задоволено частково, а саме: забезпечено позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також дії пов`язані з прийняттям наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправленням його на військову службу під час мобілізації на особливий період до місць проходження військової служби до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, але не довше, ніж на строк проведення загальної мобілізації в Україні, тобто до 08.05.2025.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до даних електронного кабінету призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» станом на 17.10.2024 позивач є військовозобов`язаним.

Згідно зі свідоцтвом про народження (повторно) від 13.06.2019 серія НОМЕР_1 батьками неповнолітнього ОСОБА_2 є позивач і ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно) від 17.05.2023 серія НОМЕР_2 19.09.2014 між позивачем і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.09.2023 у справі № 490/4232/23, що набрало законної сили 06.10.2023.

13.12.2023 Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у справі № 490/6884/23 про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_2 .

В Акті від 09.03.2023 про проживання осіб однією сім`єю сусіди позивача засвідчили, що позивач та його неповнолітній син ОСОБА_1 фактично проживають однією сім`єю, і позивач сам виховує та утримує дитину.

26.06.2024 і 25.09.2024 позивач звертався до голови Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про надання йому відстрочки на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, за результатами розгляду яких рішеннями Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленими протоколами засідання відповідно від 02.07.2024 № 5 і від 08.10.2024 № 19, позивачу було надано відстрочку на строк до 09.11.2024.

07.11.2024 позивач звернувся до голови Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання йому відстрочки на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Рішенням Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом засідання від 26.11.2024 № 26 (далі Рішення № 26), позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з ненаданням документів на підтвердження того, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, зазначені у додатку 5 до Порядку (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини).

У повідомленні від 23.11.2024 № 7/197/6 відповідач повідомив позивача про вищенаведене рішення.

Вважаючи Рішення № 26 протиправним у частині відмови у надані йому відстрочки, позивач звернувся 16.12.2024 до Миколаївського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. 18.12.2024 представниця позивача подала до Миколаївського окружного адміністративного суду заяв про залишення позовної заяви без розгляду, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі № 400/11874/24 задоволено.

20.12.2024 позивач повторно подав ідентичний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом четвертим статті 1 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (частини п`ята і шоста статті 4 Закону № 3543-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2023, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 470/2024, Указом Президента України від 28.10.2024 № 741/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4025-ІХ, та Указом Президента України від 14.01.2025 № 27/2025, затвердженим Законом України від 15.01.2025 № 4221-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб, з 12.08.2024 на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб та з 08.02.2025 на 90 діб.

Згідно зі статтею 4 Указу № 65/2022 постановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Пунктом 56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560) встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Підпунктом 4 пункту 1 додатка 5 до Порядку № 560 встановлено, що документами, які підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, є свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Таким чином, військовозобов`язаний чоловік має право на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, зокрема, у випадку, якщо він самостійно виховує та утримує дитину віком до 18 років за рішенням суду.

Водночас документами, які підтверджують відповідний факт, згідно з Підпунктом 4 пункту 1 додатка 5 до Порядку № 560 є свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Суд встановив, що у позивача є неповнолітній син, матір`ю якого є ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 13.06.2019 серія НОМЕР_1 і свідоцтвом про шлюб (повторно) від 17.05.2023 серія НОМЕР_2 19.09.2014.

05.09.2023 Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у справі № 490/4232/23 про розірвання шлюбу між позивачем і ОСОБА_5 .

13.12.2023 Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у справі № 490/6884/23 про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_2 .

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_5 померла, позбавлена батьківський прав стосовно ОСОБА_2 , визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Крім цього, у позовній заяві позивач нічого не зазначив про наявність рішення суду щодо встановлення факту самостійного виховання ним ОСОБА_2 .

Таким чином, згідно з наявними матеріалами справи позивач не має права на відстрочку за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Водночас суд врахував, що:

по-перше, додані до позовної заяви і до заяви про надання відстрочки від 07.11.2024 Акті від 09.03.2023 про проживання осіб однією сім`єю і Висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.11.2023 № 4934/02-02-01-22/06/14/23 не є достовірними доказами щодо підтвердження факту самостійного виховання позивачем неповнолітнього сина, оскільки таким доказом відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ і підпункту 4 пункту 1 додатка 5 до Порядку № 560 є виключно рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини;

по-друге, враховуючи статті 141, 150-155, 157, 160, 180, 181 Сімейного кодексу України, ті обставини, що матір не проживає разом із неповнолітньою дитиною, і що вона сплачує аліменти, не свідчать про наявність того факту, що вона не бере участь у виховані дитини та в її утриманні.

Тобто позивачем не було надано докази щодо того, що матір його неповнолітнього сина не бере участь у виховані та утриманні своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З наведеного слідує, що Рішення № 26 в частині відмови позивачу у наданні йому відстрочки є правомірним, оскільки ним не було подано до Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 належні документи, що підтверджують факт його самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина.

Поряд з цим, суд зазначає, що рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання позивачу відстрочки, оформлені протоколами від 02.07.2024 № 5 і від 08.10.2024 № 19, вичерпали свою дію 09.11.2024, вони не мають преюдиціального значення при прийнятті вказаною комісією наступних рішень за результатами розгляду заяв позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Їх правомірність (протиправність) не є предметом розгляду в цій справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 24 лютого 2025 року