Справа № 460/3210/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/3210/24 пров. № А/857/28021/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 у справі №460/3210/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції Гудима Н.С., час ухвалення - у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, місце ухвалення м. Рівне),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2), в якому просив:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.03.2024 та зобов`язання повторно розглянути заяву від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком та зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 02.04.1984 по 31.12.1998 та з 19.08.1986 по 27.09.1986.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 15 років 10 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.03.2024 №97 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02.04.1984 по 31.12.1998 та період навчання в Корецькій автошколі з 19.08.1986 по 27.09.1986. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що за відсутності в документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Вважає правильним те, що період роботи позивача з 02.04.1984 по 31.12.1998 та період навчання з 19.08.1986 по 27.09.1986 не було зараховано до страхового стажу та відмовлено в призначенні пенсії.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 31.08.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто вказану заяву та прийнято рішення від 07.09.2023 №97, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи 29 років. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 15 років 04 місяці. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно запису №3 трудової книжки серії НОМЕР_1 по 31.12.1998, оскільки відсутня дата та номер і номер наказу про зарахування на роботу, період навчання згідно свідоцтва від 15.10.1986 №0733523, оскільки не зазначено, що присвоєно кваліфікацію. Позивач не заперечує той факт, що запис №3 здійснено некоректно, що стало підставою для звернення до Корецького районного суду Рівненської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19.01.2024 у цивільній справі №563/2039/23, яке набрало законної сили 20.02.2024, встановлено факт, що трудова книжка серії НОМЕР_2 , заповнена 25.04.1981 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис №3 трудової книжки правильно вважати 02 квітня 1984 року.

23.02.2024 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду такої заяви відповідачем-2 прийнято рішення №97 від 01.03.2024 про відмову у призначенні пенсії позивачу за відсутності необхідного страхового стажу.

Прийнятим рішенням заначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 з 0ХІ.198 по 31.12.1998, оскільки некоректно зазначена дата прийняття на роботу, відсутні номер та дата наказу на прийняття та не зазначено назву підприємства. Також не враховано період навчання відповідно до свідоцтва № НОМЕР_3 , оскільки не зазначено кваліфікацію. Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №1700-0206-8/12690 від 05.03.2024 відповідач 1 повідомив позивача.

Вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що орган, що відповідачем-2 було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 19.08.1986 по 27.09.1986 в Корецькій автошколі, з підстав відсутності інформації про присвоєння кваліфікації.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відтак, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Позивач досяг необхідного пенсійного віку (60 років) та з позиції відповідачів у позивача недостатньо страхового стажу, з визначеного законодавством не менше 29 років.

Частиною 1 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.56, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 врегульовано, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

На момент заведення трудової книжки позивача та внесення відповідних записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі -Інструкція № 162).

Згодом діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Згідно Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Подібні правові приписи містить і чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пунктом 2.4 якої передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Відтак, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Спір виник з приводу відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 з 0.ХІ.198 по 31.12.1998, оскільки некоректно зазначена дата прийняття на роботу, відсутні номер та дата наказу на прийняття та не зазначено назву підприємства.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів трудової діяльності слугували неточності в записах трудової книжки позивача, зокрема відсутність усіх необхідних відомостей, тобто некоректного її заповнення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 , зокрема, містяться запис №1 від 19.04.1980 про зарахування позивача в Корецький бурякзавод різноробочим будівельної бригади згідно з наказом від 22.04.80 №70 о/к, запис №2 від 25.04.1981 про звільнення у зв`язку з призовом на службу в ЗС СРСР згідно з наказом від 28.04.81 №124, запис №3 від « 0.ХІ.198» про прийняття позивача водієм; запис № 4 від 07.04.1987 присвоєно кваліфікацію водія 2 класу згідно з наказом №281 від 06.ХІ.1987; запис №5 від 29.06.1995 про переведення позивача їздовим МТФ №1 згідно наказу №76 від 27.06.99; запис №6 від 05.06.1996 про переведення позивача бригадиром МТФ №1 згідно наказу №96 від 05.06.98; запис №7-8 про реорганізацію Корецького бурякорадгоспу в КСП Агрофірму «Користівська», КСП Агрофірму «Користівська» перейменовано в СВК «Користівський» згідно наказу №941 від 05.09.96 та протоколу №1 від 31.12.99; запис №9 від 02.08.2004 про звільнення позивача по ст.40 п.1 КЗпП України та ст.25 п.1 Закону України згідно наказу №3 від 02.08.2004.

Дійсно запис №3 містить некоректні відомості щодо дати прийняття на роботу, відсутні номер та дата наказу, на підставі якого вчинено запис та відсутня назва організації.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації на підприємстві, а тому допущені неточності посадовою особою підприємства при заповненні трудової книжки, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з його трудового стажу та позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на особисті права останнього.

Доводи відповідачів, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Верховного Суду у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Органом Пенсійного фонду України не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Як вбачається з архівною довідкою від 21.09.2022 №732 видати відомості про розмір заробітної плати та кількість відпрацьованих людино-днів за 1980-2004 роки неможливо, оскільки по фонду Агрофірма «Користівська» книги наказів не передані, ОСОБА_1 не значиться.

Позивач звертався до Корецького районного суду Рівненської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19.01.2024 у цивільній справі №563/2039/23, яке набрало законної сили 20.02.2024, встановлено факт, що трудова книжка серії НОМЕР_2 , заповнена 25.04.1981 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис №3 трудової книжки правильно вважати 02 квітня 1984 року.

Позивачем вживалися заходи для підтвердження наявного трудового стажу.

Згідно частини 4 пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

Відтак, позивачу безпідставно не зараховано до страхового стажу, що дає право на пенсію, періоди роботи з 02.04.1984 по 31.12.1998.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 19.08.1986 по 27.09.1986, суд зазначає наступне.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до п. 8 Порядку №637 (в редакції, чинній на день звернення із заявою про призначення пенсії) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Час навчання у навчальних закладах підтверджується, зокрема, свідоцтвами.

Підставою неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання згідно з свідоцтвом №0733523, є відсутність інформації про присвоєння кваліфікації.

В матеріалах справи міститься свідоцтво №0733523, видане Корецькою автошколою, відповідно до якого позивач у період з 19.08.1986 по 27.09.1986 навчався за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії "Е", що фактично свідчить про присвоєння позивачу кваліфікації водія категорії "Е", а тому суд не погоджується з даним твердженням відповідача.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідачем-2 було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 19.08.1986 по 27.09.1986 в Корецькій автошколі, з підстав відсутності інформації про присвоєння кваліфікації.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №460/3210/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін