Справа № 200/4499/24
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року Справа№200/4499/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2024 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі - Відповідач), в якому просить суд:

скасувати та визнати протиправним:

акт службового розслідування від 20.11.2022 року відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 ;

наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 43 від 24.11.2022 року про результати службового розслідування відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити доплату старшому стрільцю відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшому солдату ОСОБА_1 суми грошового забезпечення із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно ; щомісячної премії старшому солдату ОСОБА_1 за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 21.03.22 року по день фактичної виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх оплати, затвердженими Постановою КМУ від 21.02.2011 року № 159.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник зазначив, що відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2022 року № 228 "Про призначення службового розслідування" було проведено службове розслідування з метою з`ясування обставини відсутності у військовій частині та отримання поранення позивачем. Як сказано в Акті службового розслідування, в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно позивач перебував на території, підконтрольній Україні, мав нічим не обмежену можливість звернутись до органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця ЗСУ. Про те, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, позивач не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження служби. Як пишеться в Акті, він перебував у різних місцях за своїм бажанням та витрачав час на всій розсуд. Як зазначається в Акті, причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особисте недбале ставлення позивача до обов`язків військової служби.

З даним наказом позивач не згодний, вважає що наказ № 43 від 24.11.2022 року про результати службового розслідування є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач дійсно був поранений. Факт звернення з кульовим пораненням лівого стегна підтверджується відповідними довідками.

Представник Позивача зазначає, що документально доведено наявність поранення у позивача, отриманого в Маріуполі. А також спростовується п. 3.4. Наказу, який говорить, що "так само не підтверджується доказами покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини його перебування в Дніпрі. Як ми бачимо з доказів, які надаємо, позивач дійсно був поранений в Маріуполі, про що є докази.

Позивач не міг приступити до виконання обов`язків в наслідок поранення. Обов`язок по повідомленню частини про поранення бійця покладено на лікарні та військовий госпіталь, яким є КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ І. І. Мечнікова "ДОР", куди Позивач звернувся по допомогу. Це не обов`язки пораненого бійця. Тим більше він не проводив час на власний розсуд, а лікувався.

Як тільки у позивача загоїлись рани, він почав шукати військову частину. Те, що позивач не отримував грошових коштів за цей період часу, підтверджується копією розрахункового листа.

Ухвалою суду від 09 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху надавши на адресу суду: обґрунтовану заяву щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду, уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.07.2024 року було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі №200/4499/24. Призначено розгляд адміністративної справи №200/4499/24 по суті за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у задоволенні клопотання представника Позивача про поновлення строку звернення до суду від 11.07.2024 року було відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії було залишено без розгляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду 09 грудня 2024 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу № 200/4499/24 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року було прийнято до провадження адміністративну справу № 200/4499/24 за позовною заявою заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без повідомлення учасників справи.

06.01.2025 року Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено.

Відповідачем було надано відзив, відповідно до якого він заперечував проти доводів зазначених представником позивача у позові та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що документи, на які посилається Позивач щодо факту отримання поранення під час участі в бойових діях та перебування на стаціонарному лікуванні, що унеможливило прибуття до військової частини НОМЕР_2 є неналежними доказами, оскільки не були надані військовослужбовцем під час проведення службового розслідування щодо відсутності на військовій службі, а також не містять достовірної інформації про обставини отримання поранення. Також, зазначені довідки та відповіді від закладів МОЗ свідчать лише про звернення Позивача для отримання медичної допомоги, та заперечують перебування останнього на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Відповідно до ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Тобто, саме позивач повинен був у можливий спосіб звернутися до свого безпосереднього командира, а у разі його відсутності до наступного прямого начальника та повідомити про обставини та події, що з ним трапились.

Відповідно до проведеного службового розслідування 20.11.2022 встановлено, що в діях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 ст. 407 КК України, оскільки в період з 21.03.2022 по 18.10.2022 позивач, маючи можливість приступити до виконання військового обов`язку, не прибув до відповідача, а проводив час на власний розсуд, тобто самовільно усунувся від виконання службових обов`язків та не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу після завершення виконання службових обов`язків поза межами військової частини. Необхідно зазначити, що матеріали службового розслідування містять пояснення позивача, на підставі якого встановлено зазначене.

На підставі проведеного службового розслідування, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську відкрито кримінальне провадження за № 0002863, яке перебуває в провадженні.

Відповідно до абзацу 4 пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Відповідно до абзацу 9 пункту 15 Розділу І Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Оскільки в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року Позивач самовільно залишив військову частину та був відсутній на службі, виплата грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, в зазначений період військовослужбовцю не здійснювалось відповідно до чинного законодавства.

Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій зокрема було зазначено, що у відзиві на позов Відповідач стверджує, що позивач, надав до суду неправдиві довідки і не надавав їх при проведенні перевірки, проте така інформація є недостовірною. Позивач неодноразово пояснював і це відображено в поясненнях, що його було поранено, він звертався до лікарень та госпіталів в м. Дніпро та інших містах для надання йому відповідної медичної допомоги. При проведенні розслідування командир частини мав оглянути сліди від поранення та пересвідчитись в їх наявності. Також при проведенні службового розслідування відповідальна особа, яка проводила службове розслідування, мала право та була зобов`язана зробити відповідні запити до лікарень, в які звертався позивач з метою перевірки фактів знаходження на лікуванні військовослужбовця. Відповідач цього не зробив тим самим порушивши принцип справедливого ставлення до підлеглих, який задекларований в п. 3 Дисциплінарного Статуту ЗСУ. Отже, саме це службове розслідування здійснено з грубим порушенням самої процедури його проведення.

Наразі в Україні діє "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, Зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197. Відповідно до п. 15 цього порядку, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. В даному випадку людина була поранена, і це підтверджується відповідними документами та довідками. Тобто причина відсутності на службі була поважною.

Представником позивача були надані пояснення, в яких представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та заперечував проти доводів викладених відповідачем у відзиві з підстав аналогічних тим, що були зазначені у позові та відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 03 липня 2006 року Позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 № 39 Позивача призваного по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 26 лютого 2022 року, призначеного на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26 лютого 2022 року №9/дск, з 26 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та вважати таким, що 26 лютого 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.05.2022 року №3 Позивача вважати таким, що з 25.03.2022 року безвісті зниклий в районі виконання бойових завдань за призначенням.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2022 № 4, Позивача від займаної посади увільнено.

Відповідно до довідки від 27.04.2022 № 506- Позивач є внутрішньо переміщеною особою. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.10.2022 №183, Позивача, який перебуває у розпорядженні військової частини НОМЕР_6 , вважати таким, що 19 жовтня 2022 року прибув до військової частини НОМЕР_2 , який до цього часу обліковувався як безвісті зниклий в районі виконання бойових завдань за призначенням, з 19 жовтня 2022 року зарахувати на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 21 жовтня 2022 року, і вважати таким, що з 19 жовтня 2022 року приступив до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.10.2022 №228 було призначено службове розслідування щодо встановлення обставин відсутності у військовій частині та отримання поранення Позивачем, який обліковується як безвісті зниклий за особливих обставин у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно довідки № 1924 КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ І. І. Мечнікова "ДОР", Позивачу 21.03.2022 о 6:55 було надано медичну допомогу. Діагноз - вогнепальне кульове поранення лівого стегна. Госпіталізації не потребує. Вказане також підтверджується довідкою №863.

Згідно довідки від 17.03.23 р., виданої КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" вбачається, що 23.03.2022 року Позивач знаходився на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога з діагнозом "Відкрита рана лівого стегна". Проведена перев`язка.

Згідно листа Філії № 1 КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" Дніпровської міської ради від 31.05.2024 №82, вбачається, що 23.03.2022 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до лікаря - травматолога філії № 1 КНП" МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" ДМР ОСОБА_2 , діагноз - відкрита рана стегна.

Відповідно до листа КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 05.06.2024 № 9/1421, зазначено, що ОСОБА_1 04.04.2022 вперше звернувся за медичною допомогою до приймального відділення КНП «МКЛ №6» ДМР з приводу отриманого поранення в лютому місяці 2022 року, де йому оброблено рану відповідним чином.

Разом з тим, він на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ №6» ДМР не перебував, після 04.04.2022 до закладу не звертався. Вказане підтверджується копією Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації та довідкою про огляд чергового лікаря хірург, в якій зазначено: дата та час огляду - 04.04.2022 (12:50), в області лівого стегна по передній поверхні гранулююча рана 2х4 см., а також у верхній треті стегна гранулююча рана 1х0,5 см. Діагноз: гранулюючі вогнепальні рани лівого стегна, рани оброблені розчином бета-діна та накладено пов`язку. Зі слів: травма 27.02.2022 під час бойових дій в м. Маріуполь.

В акті службового розслідування від 20.11.2022 року було зазначено, що відповідно до вимог ст. 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України від 21.11. 2017 року № 608, Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2022 року № 228 "Про призначення службового розслідування" офіцером відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_3 проведено службове розслідування з метою з`ясування обставини відсутності у військовій частині та отримання поранення старшим стрільцем відділення контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_1 , який згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 21 травня 2022 року обліковується як без вісті зниклий за особливих обставин, а також встановлення ступеня вини старшого солдата ОСОБА_1 .

В розділі 2. Опис обставин вичиненого правопорушення зазначено:

У ході проведення службового розслідування стало відомо, що солдат ОСОБА_1 26 лютого 2022 року прибув до розташування військової частини НГУ НОМЕР_7 у АДРЕСА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , де був зарахований до військової частини НОМЕР_2 на посаду старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 та приступив на чергування в штаб військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до рапорту та пояснень старшого солдата ОСОБА_1 відомо, що 27 березня 2022 року він отримав наказ сідати в автобус та його відвезли на територію заводу «Азовсталь». Прибувши на «Азовсталь» він та інші військовослужбовці розмістились на першому поверсі невідомої будівлі. Через деякий проміжок часу до будівлі зайшов офіцер та віддав команду до бою, в зв`язку з тим, що на території заводу знаходиться ворожа диверсійно-розвідувальна група. Старший солдат ОСОБА_1 вибіг з будівлі та зайняв позицію для бою, коли почалась інтенсивна стрільба з флангів і він зміним позицію, де через деякий проміжок часу відчув удар в ліву ногу в області стегна і побачив, що його поранили. До старшого солдата ОСОБА_1 підійшов медик з полку " ІНФОРМАЦІЯ_2 " і допоміг йому вийти з сектору обстрілу, надав першу медичну допомогу, після чого його загрузили до автомобіля відвезли до військового шпиталю, де зробили операцію та витягнули кулю.

В військовому шпиталі старший солдат ОСОБА_1 пробув приблизно 3-4 дні та приблизно 3-4 березня його перевели до лікарні швидкої медичної допомоги (на Новосільці).

9 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 відпросився у лікаря з`їздити додому дізнатись що з родиною. Пробувши вдома з родиною до 12 березня 2022 року, він повернувся до лікарні, щоб зробити перев`язку. Зробивши перев`язку, він повернувся до дому.

14 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 повернувся до лікарні, але військових там вже не було, вони перемістились в невідомому напрямку, ОСОБА_1 повернувся додому.

16 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною на власному автомобілі виїхав з міста Маріуполь в сторону населеного пункту Мелекино. Завдяки малолітнім дітям та дружині він видавав себе за цивільного, приховуючи поранення. Вночі вони дістались міста Бердянськ. В Бердянську він три доби шукав бензин для автомобіля.

20 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною виїхав в сторону міста Запоріжжя, куди прибули ввечері того ж дня. У місті Запоріжжі їх при в`їзді в місто переписала поліція, нагодували волонтери, надали старшому солдату ОСОБА_1 медичну допомогу в зв`язку з пораненням і він з родиною виїхав в місто Дніпро.

В Дніпрі старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною оселився у подруги дружини та пробув там близько місяця. Протягом цього часу старший солдат ОСОБА_1 звертався до військового шпиталю в місті Дніпро за допомогою в зв`язку з пораненням, але йому відмовили по причині відсутності медичних документів про поранення. Також він звертався до територіальної оборони міста Дніпра з метою вступити до їх лав, але йому відмовили в зв`язку з пораненням.

22 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною поїхав в місто Вінниця. Протягом часу знаходження в місті Вінниця він лікувався та налагоджував побут своєї родини.

Відповідно до пояснень старшого солдата ОСОБА_1 , він не намагався знайти свою військову частину бо вважав, що вони або вбиті або в полоні.

Про існування бригади він дізнався із соціальних мереж і одразу зв`язався з нею через месенджер фейсбук, після чого йому надали номер телефону бригади, по якому він зателефонував і йому надали адресу куди потрібно їхати. 19.10.2022 року він прибув до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 акту зазначено, що доказів того, що старший солдат ОСОБА_1 27 березня 2022 року отримав наказ переміститися на територію заводу «Азовсталь» та про отримання поранення під час службового розслідування не здобуто.

Доказів того, що старший солдат ОСОБА_1 перебував у лікарні та шукав свою військову частину у АДРЕСА_4 під час службового розслідування не отримано.

Доказів, що підтверджують покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини виходу на підконтрольну Україні територію під час службового розслідування не отримано. Так само не підтверджуються доказами покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини і строки його перебування у місті Запоріжжі і місті Дніпрі.

22 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною виїхав в місто Вінниця, це підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2022 №506-.

У період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на території підконтрольній Україні мав нічим не обмежену можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, старший солдат ОСОБА_1 не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд. Тобто, в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Службовим розслідуванням не підтвердження отримання старшим солдатом ОСОБА_1 не тільки кульового поранення, а й іншого поранення.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, в діях старшого солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Своїми діями та бездіяльністю старший солдат ОСОБА_1 порушив вимоги абзаців 2, 3, 5, 7, 11 статті 11, статті 12, 14, 16, абзаців 7, 8, 12, 16 статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаци 1, 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та свідоме недбале ставлення до обов`язків військової служби старшого солдата ОСОБА_1 .

Вважати, що старший солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби та обов`язки з урятування людських життів своєї дружини та дітей шляхом евакуації їх на підконтрольну Україні територію із 26 лютого 2022 року по 20 березня 2022 року включно.

До акту службового розслідування було додано: копію наказу про проведення службового розслідування, пояснення позивача, копію картки обстеження військовозобов`язаного (позивача), витяги з наказів військової частини НОМЕР_2 , копію довідки ВПО, копію паспорта позивача.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 24.11.2022 року №43 «Про результати службового розслідування» було визнано, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно самовільно усунувся від виконання службових обов`язків та не з`явився вчасно без поважних причин на службу після завершення виконання службових обов`язків поза межами військової частини.

На підставі пункту 9.4 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 позбавити додаткової винагороди старшого солдата ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період із березня по жовтень 2022 року.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам не виплачувати старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення із березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам щомісячну премію старшому солдату ОСОБА_1 не виплачувати за період з березня по жовтень 2022 року.

В порядку абзацу четвертого статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України направити повідомлення та матеріали службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, оскільки правопорушення містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України.

В картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради стосовно ОСОБА_1 , зазначено, що в психоневрологічному, наркологічному, протитуберкульозному, дерматовенерологічному диспансері, Позивач на обліку не перебуває. В результатах медичного обстеження спеціалістами, яке було проведено в період з 07.06.2022 року по 15.06.2022 року (про, що містяться відповідні записи), зазначено, що ОСОБА_1 придатний до військової служби. Записи про незадовільний стан, хвороби чи вогнепальне поранення, у зазначеній картці відсутні.

Представник позивача, вважаючи протиправними оскаржувані акт службового розслідування та наказ, за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 зазначеного Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Згідно з ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст. 5 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 6 Статуту передбачає, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Стаття 11 Статуту визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 12 Статуту передбачає, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно із ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Ст. 26 Статуту визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Відповідно до ст. 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Наказом генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 124).

Ця Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням (п.1.1 Інструкції № 124).

Відповідно до пункту 2.3.4 Інструкції №124 накази по стройовій частині видаються з питань щодо: зарахування військовослужбовців до списків особового складу, на види забезпечення та виключення з них.

Підпунктами 2.9.6.1 - 2.9.6.4 пункту 2.9.6 Інструкції № 260 визначено, що доповідна записка складається на ім`я командира (керівника) військової частини (установи) або одного із її структурних підрозділів з описом певного факту (в ній повідомляється про виконання окремих завдань, службових доручень, подається інформація про певні події тощо). Текст доповідної записки складається з двох частин. У першій частині викладаються факти, які були причиною для написання доповідної записки, у другій висновки, повідомлення про вжиті заходи і конкретні пропозиції. Зміст доповідної записки повинен бути лаконічним за формою викладу, викладені факти достовірними, пропозиції чітко сформульованими.

З наведеного слідує, що військовослужбовець за невиконання або неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення військової дисципліни, недотримання норм і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, може бути притягнутий до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності.

Військовослужбовець доповідає командиру про все, що сталося і стосується виконання службових обов`язків, також звертається до безпосереднього начальника із службових та особистих питань;

Командир військової частини забезпечує дотримання військової дисципліни військовослужбовцями, приймає рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності.

На командира військової частини покладений обов`язок завжди мати точні відомості про особовий склад.

За наслідками повірок встановлюються відомості про відсутніх, а також військові звання, прізвища, імена та по-батькові самовільно відсутніх військовослужбовців.

Командир військової частини виносить накази по стройовій частині щодо зарахування військовослужбовців на види забезпечення та виключення з них.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок № 608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають такі значення:

виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);

службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) ( пункт 3 розділу ІІ Порядку № 608).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Як вбачається з акту службового розслідування від 20 листопада 2022 року, Позивач 26 лютого 2022 року прибув до розташування військової частини НГУ НОМЕР_7 , де був зарахований до військової частини НОМЕР_2 та приступив на чергування в штаб військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до пояснень Позивача відомо, що в період з 27 лютого 2022 року по 16 березня 2022 року перебував на території м. Маріуполь, зокрема також на території заводу «Азовсталь», де отримав поранення та був прооперований.

16 березня 2022 року Позивач разом з родиною на власному автомобілі виїхав з міста Маріуполь в сторону населеного пункту Мелекино. Завдяки малолітнім дітям та дружині він видавав себе за цивільного, приховуючи поранення. Вночі вони дістались міста Бердянськ. В Бердянську він три доби шукав бензин для автомобіля.

20 березня 2022 року Позивач разом з родиною виїхав в сторону міста Запоріжжя, куди прибули ввечері того ж дня. У місті Запоріжжі їх при в`їзді в місто перевисала поліція, нагодували волонтери, надали Позивачу медичну допомогу в зв`язку з пораненням і він з родиною виїхав в місто Дніпро.

Відповідно до пояснень Позивача, він не намагався знайти свою військову частину бо вважав, що вони або вбиті або в полоні.

Про існування бригади він дізнався із соціальних мереж і одразу зв`язався з нею через месенджер фейсбук, після чого йому надали номер телефону бригади, по якому він зателефонував і йому надали адресу куди потрібно їхати. 19.10.2022 року він прибув до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 акту зазначено, що доказів того, що Позивач 27 березня 2022 року отримав наказ переміститися на територію заводу «Азовсталь» та про отримання поранення під час службового розслідування не здобуто.

Доказів того, що Позивач перебував у лікарні та шукав свою військову частину у АДРЕСА_4 під час службового розслідування не отримано.

Доказів, що підтверджують покази Позивача про обставини виходу на підконтрольну Україні територію під час службового розслідування не отримано. Так само не підтверджуються доказами покази Позивача про обставини і строки його перебування у місті Запоріжжі і місті Дніпрі.

22 квітня 2022 року Позивач разом з родиною виїхав в місто Вінниця, це підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2022 №506-.

У період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно Позивач, перебуваючи на території підконтрольній Україні мав нічим не обмежену можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, Позивач не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд. Тобто, в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Службовим розслідуванням не підтверджується отримання Позивачем не тільки кульового поранення, а й іншого поранення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 12 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008) зазначено, що якщо військові частини змінили місце дислокації, військовослужбовці та резервісти зобов`язані прибути до найближчого органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або територіального центру комплектування та соціальної підтримки і діяти відповідно до наказу (розпорядження) відповідного начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Отже, саме на позивача як військовослужбовця безпосередньо було покладено обов`язок повідомити відповідні органи військового управління про свій статус, чого в порушення зазначених положень позивачем зроблено не було.

Таким чином, суд не приймає твердження представника позивача з приводу того, що обов`язок по повідомленню військової частини про поранення бійця покладено на лікарні та військовий госпіталь, оскільки вказане суперечить Положенню № 1153/2008 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Щодо встановлення факту поранення, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в матеріалах службового розслідування, станом на дату складання акту службового розслідування та наказу №43 були відсутні довідки, на які посилається представник позивача у позові та які б на думку представника підтверджували факт звернення Позивача до відповідних медичних закладів.

Судом встановлено, що довідки на які посилається представник позивача було отримано вже після проведення службового розслідування. Вказана обставина не заперечується позивачем та його представником.

В довідці № 1924 КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ І. І. Мечнікова "ДОР", зазначено, що Позивачу 21.03.2022 о 6:55 було надано медичну допомогу. Діагноз - вогнепальне кульове поранення лівого стегна. Госпіталізації не потребує. Вказане також підтверджується довідкою №863.

Згідно довідки від 17.03.23р., виданої КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" з якої вбачається, що 23.03.2022 року Позивач знаходився на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога з діагнозом "Відкрита рана лівого стегна". Проведена перев`язка.

Листом Філії № 1 КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" Дніпровської міської ради від 31.05.2024 №82, з якого вбачається, що 23.03.2022 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до лікаря - травматолога філії № 1 КНП" МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" ДМР ОСОБА_2 , діагноз - відкрита рана стегна.

Відповідно до листа КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 05.06.2024 № 9/1421, зазначено, що ОСОБА_1 04.04.2022 вперше звернувся за медичною допомогою до приймального відділення КНП «МКЛ №6» ДМР з приводу отриманого поранення в лютому місяці 2022 року, де йому оброблено рану відповідним чином.

Разом з тим, він на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ №6» ДМР не перебував, після 04.04.2022 до закладу не звертався. Вказане підтверджується копією Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації та довідкою про огляд чергового лікаря хірург, в якій зазначено: дата та час огляду - 04.04.2022 (12:50), в області лівого стегна по передній поверхні гранулююча рана 2х4 см., а також у верхній треті стегна гранулююча рана 1х0,5 см. Діагноз: гранулюючі вогнепальні рани лівого стегна, рани оброблені розчином бета-діна та накладено пов`язку. Зі слів: травма 27.02.2022 під час бойових дій в м. Маріуполь.

Суд зазначає, що наявна у вказаних довідках та листах відповідних медичних закладів інформація, жодним чином не підтверджує факту поранення Позивача 27 лютого 2022 року в м. Маріуполь під час виконання обов`язків військової служби чи захисту Батьківщини та не встановлює часу та обставин, за яких Позивачем було отримано вказане поранення.

Також, вказані довідки не підтверджують обставин, які б не дали змоги Позивачу в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно відповідно до вимог п. 252 Положення № 1153/2008 повідомити відповідні органи військового управління про свій статус. Зокрема у вказаних довідках та листах відповідних медичних закладів зазначено, що Позивач на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував. Зазначені довідки взагалі не містять будь-яких висновків з приводу стану здоров`я Позивача.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що до акту службового розслідування зокрема було додано копію картки обстеження військовозобов`язаного (Позивача).

В картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради стосовно Позивача, зазначено, що в психоневрологічному, наркологічному, протитуберкульозному,дерматовенерологічному диспансері, Позивач на обліку не перебуває. В результатах медичного обстеження спеціалістами, яке було проведено в період з 07.06.2022 року по 15.06.2022 року (про, що містяться відповідні записи), зазначено, що Позивач придатний до військової служби. Записи про незадовільний стан, хворобу чи вогнепальне поранення, відсутні.

Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008, затверджено Положення «Про військово лікарську експертизу в Збройних силах України» (далі - Положення № 402).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктмо 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно пункту 21.1 глави 21 розділу II Положення №402, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Відповідно пункту 21.2 глави 21 розділу II Положення №402, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення. Визначено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Пунктом 6.2 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 визначено, який перелік документів подається на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК.

Зокрема, абзацом 10 даного пункту визначено, що на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази суд приходить до наступних висновків.

Довідка про обставини поранення видається командиром військової частини, де служить військовослужбовець. При цьому, форма та зміст даної довідки є затвердженими додатком 5 Положення №402.

Із долучених до справи доказів, вбачається, що відповідна довідка про отримання поранення Позивача не видавалась.

При цьому наявність такої довідки є обов`язковою для подальшого визначення ВЛК причинного зв`язку, отриманого військовослужбовцем поранення.

Отже, суд дійшов висновку, що саме довідка про обставини справи є належним доказом про отримання поранення.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б безпосередню участь Позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у спірний період.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що а ні Позивачем, а ні його представником не було доведено обставин, які були зазначені Позивачем у поясненнях від 20.10.2022 року та відображені в Акті службового розслідування від 20.11.2022 року з приводу отримання поранення Позивачем 27 лютого 2022 року в м. Маріуполь та не надано доказів, щодо неможливості звернення Позивача до органів військового управління.

Також, суд погоджується із висновком Відповідача, з приводу того, що у період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно Позивач, перебуваючи на території підконтрольній Україні мав нічим не обмежену можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, Позивач не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд. Тобто, в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 16 розділу І Порядку № 260 виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Абзацом 2 пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до пункту 15 Розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, у разі відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше або невиходу на службу без поважних причин, виплата грошового забезпечення та премії призупиняється з дня невиходу на службу без поважних причин та поновлюється з дня повернення, що оголошується наказом командира військової частини.

Судом було встановлено, що Позивач в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Таким чином Відповідачем правомірно було винесено наказ № 43 від 24.11.2022 року, яким зокрема було позбавлено Позивача додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 за період з березня по жовтень 2022 року включно, відповідно до Порядку № 260 наказано не виплачувати грошове забезпечення за період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року та щомісячну премію за період з березня по жовтень 2022 року включно.

Щодо тверджень представника позивача з приводу не здійснення перевірки особою, що проводила службове розслідування, фактів звернення Позивача до лікарень та госпіталів під час службового розслідування, що на думку представника Позивача є грубим порушенням самої процедури його проведення, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № №825/2328/16.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Тому, не здійснення перевірки особою, що проводила службове розслідування, щодо встановлення фактів звернення Позивача до лікарень та госпіталів, під час службового розслідування не впливає на правильність висновків такого службового розслідування, враховуючи встановлені судом фактичні обставини у цій справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування акта службового розслідування від 20.11.2022 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 43 від 24.11.2022 року про результати службового розслідування, задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні вказаних позовних вимог, не підлягають задоволенню похідні вимоги щодо доплати суми грошового забезпечення із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно, щомісячної премії за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 21.03.22 року по день фактичної виплати.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів представника позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський