Справа № 380/28/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 рокусправа № 380/28/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюк Віталій Ярославович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №31 від 12.07.2024 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року, з 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, з 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, з 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року;

зобов?язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року, 3 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, 3 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, 3 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року включно у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірним рішенням їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме, не зараховано період роботи за 2005-2019 роки-росія з підстав, що з 01.01.2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року згідно листа Мінсоцполітики №411/0/2-23/54 від 12.01.2023. Вважає, що оскільки всю роботу за спірний період вона виконувала у місцевості, що прирівнюється до районів Крайоньої Півночі, про що свідчать відповідні штампи в трудові книжці, а відтак їй надано право на призначення дострокової пенсії. Позов просить задоволити.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у ньому, зміст якого зводиться до того, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи, оскільки записи у трудовійї книжці заповнені не належним чином, не завірні печаткою підприємства, ім?я не відповідає паспортним даним. Крім того, російська федерація ще у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учаснить Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у ньому та наведених мотивів зазначених у відзиві відповідача 1. Зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.03.1987, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, так як першу сторінку не завірено печаткою підприємства та ім`я не відповідає паспортним даним. Крім того, зазначає, що робота в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.03.1960 до 01.01.1991 зараховується до стажу в полуторному розмірі за умови, що працівник мав право на пільги, встановлені ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Ухвалою суду від 24.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.2005 року убачається, що позивач працювала в російській федерації у одного роботодавця - індивідуального підприємця ОСОБА_2 , зокрема: з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року та з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року - кухарем в кафе № 87 «Україна», а також працювала на цій посаді з 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, 3 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, 3 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 05.07.2024 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком про що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято Рішення від 12.07.2024 за №31 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В даному рішенні зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 05.07.2024. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці 59 років 11 місяців 16 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 04 роки 01 місяць 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.03.1987, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, оскільки у трудовій книжці зроблено не належним чином не завірено печаткою підприємства, ім?я не відповідає паспортним даним. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період за 2005-2019 роки-росія. З 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учаснить Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року згідно листа Мінсоцполітики №411/0/2-23/54 від 12.01.2023. Відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення органу Пенсійного фонду від 12.07.2024 №31 в частині відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

За змістом положень ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до п.20 цього Порядку, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Крім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 1.2 Інструкції 58 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

При цьому, відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови та постанови від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Як вже вище зазначено, стаж роботи позивача підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.08.2005 року, яка є основними документами у відповідності до ст.62 Закону №1788-ХІІ та п.1.1. Інструкції №58.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли в тому числі у зв`язку з відмовою пенсійного органу позивачу зарахувати до трудового стажу періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки, оскільки оскільки у ній такі роботи не завірено печаткою підприємства та ім?я не відповідає паспортним даним.

При цьому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, зокрема те, що записи у трудовій книжці не завірено печаткою роботодавця, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні значеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Щодо недоліків, що ім?я позивача не відповідає паспортним даним, судом не береться до уваги, оскільки з паспорта громадянина України НОМЕР_3 та згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.08.2005 року, у якій внесені записи спірного періоду роботи вказано ім?я ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не враховано спірні періоди роботи позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим до страхового стажу позивача не зараховано спірний період роботи у у росії, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992 року).

Згідно зі ст.1 Угоди від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 року встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав - учасниць угоди.

В силу положень ст.6 Угоди від 13.03.1992 року, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.11 зазначеної Угоди від 13.03.1992 року, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, підлягає безумовному врахуванню при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Поряд з тим, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м.Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно з п.2 ст.13 Угоди від 13.03.1992 року, пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 року у справі №345/9/17.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні до страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії.

Між тим, на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах, вказана вище Угода від 13.03.1992 року були чинною для України, тому підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_2 від 01.08.2005 року наявна в матеріалах справи містить відомості щодо роботи позивача в російській федерації у одного роботодавця індивідуального підприємця ОСОБА_2 на вищевказначеній посаді.

Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, зазначеного у трудовій книжці, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Щодо зарахування позивачу до стажу спірні періоди роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з розрахунку один рік такої роботи, за один рік і шість місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В практиці Верховного Суду, а саме в постанові від 08 липня 2021 року у справі №459/2778/16-а, сформовано наступні висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Так, у згаданій постанові Верховного Суду зазначено наступне:

«…

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними лише щодо періодів роботи позивача до 01.01.1991, оскільки положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №676/7065/14-а), від 30.05.2019 (справа №348/2974/14-а) та від 19.09.2019 (справа №348/2208/16-а).».

Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.08.2005 року позивач почала працювати в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, зокрема з 01.08.2005 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що законом не передбачені правові підстави для зарахування в пільговому обчисленні (один рік роботи за один рік і шість місяців) стажу роботи позивача після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, а відтак позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачами дотриманий не був.

З огляду на викладене, спірне рішення в частині відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації є протиправним та підлягає в цій частині скасуванню, оскільки не відповідає критерію обгрунтованості.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року, 3 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, 3 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, 3 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року, є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення в цій частині.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Суд відзначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового (пільгового) стажу період роботи позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою заявниці, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, який приймав спірне рішення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Що стосується судових витрат, у вигляді судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як особи, що приймала оскаржуване рішення.

Решта суми судового збору у розмірі 1211,20 грн., може бути повернений за клопотанням позивача відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом).

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №31 від 12.07.2024 в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року, з 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, з 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, з 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (адреса: 33028, Рівненська область, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, 7; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) періоди роботи на території російської федерації з 01.08.2005 року по 28.07.2006 року, з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року, 3 01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 10.04.2009 року по 31.01.2010 року, з 24.02.2010 року по 09.01.2011 року, з 20.05.2011 року по 02.12.2011 року, з 22.02.2012 року по 28.09.2012 року, з 19.12.2012 року по 28.02.2013 року, з 10.06.2013 року по 30.08.2013 року, 3 16.10.2013 року по 10.01.2014 року, з 10.03.2014 року по 30.11.2014 року, з 10.02.2015 року по 13.01.2016 року, з 29.04.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, з 27.09.2017 року по 29.12.2017 року, з 06.06.2018 року по 31.08.2018 року, 3 01.02.2019 року по 29.03.2019 року, з 03.06.2019 року по 31.12.2019 року включно.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (адреса: 33028, Рівненська область, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, 7; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович