Справа № 183/11230/24
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а/183/31/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача і заперечень відповідача.

30.10.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Радільчук Н.І., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № 1734 від 13.09.2024 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП.

Позов обґрунтований тим, що 31.08.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 був доставлений ОСОБА_1 , який за оскаржуваною постановою, з 2014 року, у тому числі під час особливого періоду, не з`являвся для проходження медичного обстеження ВЛК в установлені строки, не повідомляв про втрату військово-облікового документу, про причини неявки повідомляв. Таким чином, 03.09.2024 року встановлено, що в умовах особливого періоду (воєнного стану), введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, в подальшому неодноразово продовженого, ОСОБА_1 порушив пп. Пп.4,8,9,10 п.1 Правил військового обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 , п.п. 3.2, 3.8 Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого наказом Міноборони України № 402 від 14.08.2008 року, ч,10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП.

Позивач не спростовує факту доставки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , співробітники якого склали протокол про адміністративне правопорушення № 1734, призначали розгляд справи на 05.09.2024 року.

У призначений час ОСОБА_1 не з`явився, в зв`язку з виїздом за межі Дніпропетровської області, тому просив відкласти розгляд справи.

21.10.2024 року при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав постанову № 1734 від 13.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП, на позивача накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень.

Позивач не визнає зазначену постанову, звертає увагу на те, що з 23.12.2020 року являється громадянином Литовської Республіки, про що одразу повідомив співробітників ТЦК.

Крім того, представник позивача зауважує на безпідставність застосування норми ч.2 ст. 210 КУпАП , в редакції, що діє з 18.05.2024 року.

У відзиві на позов представник ІНФОРМАЦІЯ_1 звертає увагу на те, що у позові ОСОБА_1 не спростовує факту порушення ним Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, якою передбачено, що вказані особи повинні негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документу (пп.9 п.1 Правил), а також звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

Саме за ці порушення відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 1734 від 03.09.2024 року за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП, в редакції, чинній на час набрання чинності вказаними правилами.

Розгляд справи за вказаним протоколом було призначено на 05.09.2024 року, ОСОБА_1 повідомлений під підпис про розгляд справи у зазначений строк, однак 05.09.2024 року він прибув до ТЦК та повідомив про відкладення розгляду справи для залучення адвоката, внаслідок чого розгляд справи призначено було на 13.09.2024 року на 10.00 годину, а ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи у призначений день та час.

Не дивлячись на це, 13.09.2024 року о 10.00 годині ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого начальником було прийнято рішення (постанову) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП, в редакції до 18.05.2024 року, та накладене стягнення у розмірі 1700 грн., тому представник відповідача вважає абсурдним посилання представника позивача на застосування норми ст. 210 КУпАП, в редакції, що діє з 18.05.2024 року.

Представник відповідача наголошує на тому, що ОСОБА_1 не припинив громадянство України в порядку, визначеному спеціальним законом, яким є Закон України «Про громадянство України», за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 є громадянином України, являється офіцером запасу, має багаторічний досвід кадрової військової служби, перебуває у військовому званні підполковника, має подавати приклад виконання військового обов`язку, зокрема в частині, дотримання правил військового обліку.

Таким чином, представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Так, відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 8 Конституції України задекларовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в подальшому - Закон № 2232).

За змістом оскаржуваної позивачем постанови судом встановлено, що відповідач, на підставі зібраних матеріалів адміністративної справи, дійшов до висновку про порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 вимог, що діють в особливий період, передбачених Законом № 2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком №1487 Правил військового обліку, з 2014 року, у тому числі під час особливого періоду, не з`являвся для проходження медичного обстеження ВЛК в установлені строки, не повідомляв про втрату військово-облікового документу, про причини неявки повідомляв.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд виходить з положення ч.ч.1-3 ст.1 Закону № 2232, за змістом яких «захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями». А військовий обов`язок включає в себе «підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку».

При цьому, варто наголосити на тому, що громадяни України щодо військового обов`язку, відповідно до ч.9 ст.1 Закону № 2232, поділяються на декілька категорій (допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період).

У даному випадку, позивачем не спростовується того факту, що він являється військовозобов`язаним, старшим офіцером запасу, перебуває у військовому званні «підполковника», на момент доставки його до ІНФОРМАЦІЯ_2 втратив військово-обліковий документ та не повідомив відповідний ТЦК про його втрату. З 2014 року, у тому числі під час особливого періоду, не з`являвся для проходження медичного обстеження ВЛК в установлені строки, не повідомляв про втрату військово-облікового документу, про причини неявки повідомляв. .

Відповідно, згідно ч.10 ст.1 Закону №2232, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Правилами військового обліку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року чітко визначено, що військовий облік полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Оскільки військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період, і для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів - завданнями військового обліку є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

З урахуванням того, що система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів створюється з метою ведення військового обліку в державі, і головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до пункту 23 Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, і відповідно до положень п.19 Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Варто наголосити на тому, що позивач маючи звання «підполковник запасу», який склав військову присягу на вірність Українському народові, зобов`язаний дотримуватися Правил військового обліку, а саме: перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання чи за місцем роботи (навчання); не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві; особисто прибувати до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, за межі України на постійне місце проживання або на строк більше трьох місяців, у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району; особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік; особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на строкову військову службу.

Як встановлено за матеріалами справи, жодних із перелічених у Правилах військового обліку вимог позивачем не вчинялося, що не спростовується самим позивачем по справі, який пояснює тільки те, що з 2020 року він набув громадянство Литви.

Варто також взяти до уваги, що відповідно до Правил військового обліку, які затверджені Кабінетом Міністрів України, відповідно до частини п`ятою статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чітко визначено, що: якщо за будь-яких обставин повістка районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надійшла, громадяни призовного віку прибувають до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову на строкову військову службу, визначеного указом Президента України (п.2); призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення (п.3); громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність (п.4).

Обговорюючи визначену позивачу у цій справі кваліфікацію його дій за ч.2 ст.210 КУпАП, суд виходить з того, що вказаною нормою передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, який відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Оскільки з моменту прийнятого Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, в Україні діє особливий період, а відповідно до затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ в Україні Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час, суд визнає суттєвими у цій справі обставини про те, що позивач, будучи офіцером запасу, в порушення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 23.12.2015 р., №2232-XXII та «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, про своє фактичне місце проживання, роботи та/або навчання не повідомив, не повідомив про втрату військово-облікового документу.

Описані у попередньому абзаці обставини, які доказово підтверджені наявними в матеріалах справи доказами є беззаперечним підтвердженням вчинення позивачем триваючого правопорушення у вигляді порушення правил військового обліку в особливий період, за що ч. 2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність.

При цьому відповідачем правомірно застосоване стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 року № 1357-ІХ, а посилання представника на неправомірність кваліфікації дій позивача та застосування такого штрафу є хибним.

Єдина обставина, яка була врахована начальником ТЦК при винесенні постанови та не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, є факт наявності двох неповнолітніх дітей на утриманні ОСОБА_1 .

Такого факту суду не доведено, однак ця обставина, сама по собі, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, та розцінюється судом, як описка при винесенні постанови начальником ТЦК.

Оцінюючи позицію позивача щодо набуття ним громадянства Литви, та як наслідок, неможливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП, варто звернути увагу на наступне.

У статті 4 Конституції України закріплено, що в Україні існує єдине громадянство. Ця стаття Основного Закону України спрямована на забезпечення єдиного правового статусу для всіх громадян України та однакового правового зв`язку кожного громадянина з державою.

В Україні інститут громадянства регулюється, в основному, Законом України «Про громадянство України» N 2235-III від 18 січня 2001 року та Європейською конвенцією про громадянство, що була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року. Незважаючи на те, що в цьому документі зафіксовано принцип «єдиного громадянства», у ньому відсутня норма про недопустимість випадків множинного громадянства.

Оскільки добровільне набуття громадянства іншої держави - добровільний, обдуманий, зважений крок людини, яка його чинить, усвідомлюючи, що подвійне громадянство заборонене Конституцією України та низкою нормативно-правових актів, то така особа не позбавляється українського громадянства і у правових відносинах з Україною надалі визнається лише громадянином України.

Таким чином, набувши громадянство Литви, ОСОБА_1 не позбавлений громадянства України, не подав заяву про вихід із громадянства України, а тому у правовідносинах з державою Україна визнається лише громадянином України.

Варто звернути увагу на те, що у правовідносинах з державою Україна ОСОБА_1 , починаючи з 23.12.2020 року (з моменту видачі паспорта громадянина Литви) та до моменту притягнення його за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП, позиціонував себе саме як громадянин України.

Так, Єдиний державний реєстр судових рішень містить дані про наявність декількох спорів між ОСОБА_1 та Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу визнання неправомірних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» (справи №№ 160/20989/23, 160/7584/24), а 26 жовтня 2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі № 183/3980/21 було закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в судовому засідання не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_1 не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУ АП.

Аналізуючи викладене суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 251, 255, 256, 280, 283КУпАП,ст. ст.2, 9, 77, 90, 99, 241-246, 255, 257, 286 КАС України суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя О.В.Сорока.