Справа № 526/479/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 р.Справа № 526/479/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Максименко Л.В., вул. Лесі Українки, 6, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, повний текст складено 09.12.24 року по справі № 526/479/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Поліцейського ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержанта поліції Лакодименка Вадима Олександровича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Поліцейського ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержанта поліції Лакодименка Вадима Олександровича, в якому просив суд:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1312181 від 30 січня 2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, а провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП закрити.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.01.2024 о 14 год. 10 хв. поліцейським ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Лакодименко В.О. було винесено відносно нього постанову серії ЕГА № 1312181 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн. У постанові вказується, що він 30.01.2024 по вул. П. Мирного, 29, в м. Гадяч Миргородського району Полтавської області здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, повідомив про конфлікт, якого насправді не було. Із вказаною постановою він не погоджується, оскільки даного правопорушення не вчиняв.

Зокрема, 30 січня 2024 року по дорозі додому він зателефонував на лінію 102, щоб залишити скаргу на неправомірні дії працівника поліції ОСОБА_2 , який того ж числа напередодні відносно нього безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 371377 за ст. 173 КУпАП. Його скаргу прийняли та пообіцяли розглянути. Проте, коли він прийшов додому по вул. П. Мирного, 29 у м. Гадяч, біля його двору стояв автомобіль поліції, в якому знаходився працівник поліції на дії якого він скаржився - ОСОБА_2 і повідомив, що за даний дзвінок винесе відносно нього постанову про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП. Він пояснив ОСОБА_2 , що, зателефонувавши на лінію 102, не викликав поліцію, а лише залишив скаргу на його неправомірні дії. Проте, на його пояснення ОСОБА_2 не реагував та почав без будь-якого розгляду справи виносити відносно нього оскаржувану постанову. В подальшому він подав цю скаргу в письмовому вигляді на ім`я начальника ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Таким чином, позивач заперечив проти вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП так як його повідомлення не було неправдиве, у зв`язку з чим вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення і будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП надано не було.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено постанову поліцейського ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Лакодименка В.О. від 30.01.2024 року серії ЕГА № 1312181 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн., зменшивши розмір стягнення до 850 грн. штрафу.

Решту вимог залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач покликається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Незаконність і необґрунтованість рішення полягає в тому, що згідно статті 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України. Позивач має право скаржитися на дії посадових осіб і він скористався цим правом, а виходячи з рішення суду йому заборонено скаржитися, якщо конфлікт вичерпано. А конфлікт не вичерпано і скаржитися є на що: при з`ясуванні обставин, буцімто правопорушення на Укрпошті, поліцейський Лакодименко В.О. чотири рази порушив Закон України про Національну поліцію, зокрема: статтю 18 п. 3 (два рази) та статтю 20 і статтю 40 Закону про Національну поліцію, а також статтю 268 КУпАП (два рази). Опис цих порушень є в поясненнях позивача в матеріалах справи.

Відповідач не надавав жодних доказів, це підтверджується тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 викликав поліцію, а не скаржився на лінії 102 на дії ОСОБА_2 . В судовому засіданні ОСОБА_2 був відсутній і взагалі він звільнений із органів Національної поліції. Крім самої постанови не існує жодного документу, наданого відповідачем суду. В наданому відео з нагрудної камери поліцейського зафіксовано момент, коли вже постанова була складена. Надано відео тривалістю 4 хвилини, а всього «виклик» тривав 21 хвилину (з 14 години 2 хвилини до 14 години 23 хвилини), то чому відео тільки 4 хвилини, а де решта 17 хвилин. Часові відрізки взяті с фото з планшета та з відео нагрудної камери. Так, на відео інспектор пояснив строки та порядок сплати адміністративного штрафу, але на відео немає ні слова про права позивача згідно статті 268 КУпАП. Тому стверджувати, що ОСОБА_1 роз`яснено його права не можна. Навпаки, на відео видно, що поліцейський відмовляється взяти в нього пояснення.

В рішенні суду сказано, що інспектор ознайомив позивача зі статтею 268 КУпАП і він розписався за ознайомлення, але це не так. Апелянт зазначив, що своїм підписом в постанові він засвідчив отримання копії постанови, а не ознайомлення зі статтею 268 КУпАП. Не ознайомивши його з моїми правами згідно статті 268 КУпАП поліцейський Лакодименко В.О. не надав йому можливості скористатися правом юридичної допомоги адвоката.

На судовому засіданні 12 листопада 2024 року стало зрозуміло, що файл з записом розмови позивача з оператором 102 не відкривається, тобто знищено. Але, як зазначає апелянт, ще весною у відповіді на відзив він звертався до ГУНП в Полтавській обл., що файл не відкривається, але ГУНП не вирішило це питання, не надіслало нову копію файла, тому апелянт вважає, що це зроблено навмисно, щоб приховати запис його розмови з оператором 102, бо це доказ того, що він скаржився на протизаконні дії поліцейського ОСОБА_2 , а не робив виклик поліції.

Коли стало зрозуміло, що скаргу на поліцейського ОСОБА_2 приїхав розглядати сам ОСОБА_2 , то ОСОБА_1 подзвонив на лінію 102 і запитав навіщо вони прислали розглядати скаргу того на кого він скаржився. Оператор 102 щось там уточнила, вибачилась і сказала, що направлять інший екіпаж, але ж Лакодименко в цей час вже складав на нього постанову по статті 183 КУпАП і склав.

В матеріалах справи є фото планшета, але ж там немає ні слова, що ОСОБА_1 викликав наряд поліції, а навіть навпаки, написано що ВРАНЦІ був конфлікт на Укрпошті, тобто все, що написано в планшеті відбулося в минулому часі. Всі слова на планшеті - правда, то чому ж виклик неправдивий, та й ще й буцімто зроблений умисно. Навіть якщо оператор 102 не правильно його зрозуміла, що він робить скаргу на поліцейського, а не виклик, то всерівно це не можна тлумачити як зумисно неправдивий виклик.

Апелянт вважає, що в його поясненнях Гадяцькому районному суду наведено 14 аргументів і по любому із них можна скасувати постанову, але суд не взяв до уваги жодного із наведених аргументів.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Полтавській області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії ЕГА № 1312181 від 30.01.2024 року у справі про адміністративне правопорушення, поліцейським ВП №1 (м. Гадяч) Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Лакодименком В.О. було накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень за скоєння ним правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

В постанові зазначено, що 30.01.2024 року в Полтавській області Миргородському районі, м. Гадяч, вул. Панаса Мирного, 29, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, повідомив про конфлікт якого насправді не було.

Вищевказану постанову ОСОБА_1 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що накладення адміністративного стягнення відбулося уповноваженою на те особою, в межах санкції ст. 183 КУпАП. Проте суд не погодився з визначенням розміру штрафу по найвищій межі санкції статті, оскільки працівником поліції не було враховано характер правопорушення, від якого тяжких наслідків не могло настати, особу, його вік, матеріальний стан, ступінь та форму його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та вважав необхідним змінити постанову в частині накладення адміністративного стягнення, зменшити розмір штрафу до нижньої межі санкції статті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 183 КУпАП передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Аналіз викладеного у спірній постанові порушення вказує на те, що позивачу інкримінується завідомо неправдивий виклик поліції за допомогою телефонної лінії «102».

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зі змісту норми статті 283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань у вигляді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Так, з рапорту старшого інспектора чергового відділення поліції ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 30.01.2024, наданого відповідачем, вбачається, що 30.01.2024 на службу «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 вранці на Укрпошті виник конфлікт через те, що оператор відмовила у видачі безкоштовних ламп. Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . По прибуттю ГРПП на місці події було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 , який повідомив про конфлікт, якого не було. Попередньо 30.01.2024 року о 12:30 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за вказані дії, на запитання навіщо викликали працівників поліції, пояснив, щоб виразити свою обуреність.

З фотокопії з планшета поліцейського, наданої позивачем до його пояснення, вбачається, що заявник ОСОБА_1 з телефону НОМЕР_1 здійснив слідуюче повідомлення до служби « 102»: 30.01.2024 вранці на Укрпошті виник конфлікт через те, що оператор відмовила у видачі безкоштовних ламп через те, що у заявника не було в оригіналі документів - пенсійного посвідчення, лише в програмі «Дія».

Позивачем був наданий суду протокол про адміністративне правопорушення від 30.01.2024, складений відносно нього поліцейським ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП.

Згідно постанови Гадяцького районного суду від 09.04.2024 у справі № 526/413/24 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51 грн, за те, що 30.01.2024 близько 12 год. 10 хв у АДРЕСА_3 виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 30 січня 2024 року в приміщенні «Укрпошти» виник конфлікт між працівником підприємства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оскільки останній не мав відповідних документів для отримання безкоштовних лампочок. В ході конфлікту ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок. Також судом було встановлено, що інша особа допомогла ОСОБА_1 налаштувати додаток «Дія» в телефоні, після чого ОСОБА_3 видала йому лампочки. Однак був здійснений виклик поліції, після приїзду якого на ОСОБА_1 склали протокол за ст. 173 КУпАП.

31 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області із заявою про скасування (на його думку сфальсифіковану) інспектором поліції Лакодименком В.О. постанову ЕГА № 1312181 від 30.01.2024 за ст. 183 «Завідомо неправдивий виклик працівників поліції», що підтверджується талоном повідомленням єдиного обліку № 454 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.01.2024.

Також, 02.02.2024 до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , який залишив скаргу на постанову ЕГА № 1312181 від 30.01.2024, винесену поліцейським ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Лакодименком В.О. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що підтверджується талоном - повідомлення єдиного обліку № 495 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.02.2024.

Суд зазначає, що КУпАП встановлюється послідовність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

З фотокопії повідомлення, надісланого на планшет поліцейського, яку сам позивач надав до суду, вбачається, що о 13:56 зафіксовано повідомлення ОСОБА_5 (дзвінок з тел. НОМЕР_1 ) про те, що 30.01.2024 вранці на Укрпошті виник конфлікт через те, що оператор відмовила у видачі безкоштовних ламп через те, що у заявника не було в оригіналі документів - пенсійного посвідчення, лише в програмі Дія.

Вказане об`єктивно узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та постановою суду, якою останній притягнутий до відповідальності за ст. 173 КУпАП за порушення громадського порядку в цей день (близько 12:10 год.) на Укрпошті. Такі ж відомості зафіксовані і рапортом ст. інспектора чергового відділення поліції ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 30.01.2024.

Наряду ГРПП, який прибув на місце події за повідомленням ОСОБА_1 , яке надійшло на лінію "102" о 13:56, позивач пояснив, що викликав працівників поліції для того, щоб висловити своє обурення з приводу складення відносного нього адміністративного матеріалу за ст. 173 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях позивача прямого умислу щодо виклику працівників поліції, оскільки ОСОБА_1 , повідомляючи поліцію про конфлікт у відділенні Укрпошти усвідомлював, що даний конфлікт був вичерпаний більше, ніж годину назад, проте бажав безпідставного виїзду працівників поліції за місцем його проживання.

Твердження позивача про те, що він 30.01.2024 подзвонив у службу «102» лише для того, щоб виразити своє обурення діями працівника поліції ОСОБА_2 спростовуються його заявами до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, які він подав лише 31.01.2024 та 02.02.2024.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вбачається, що 30.01.24 о 14.19 год. поліцейський, що прибув на виклик, з`ясовує з ОСОБА_1 причини його виклику з приводу конфлікту, який уже вичерпаний. При цьому до місця події слідував ще один екіпаж поліції за викликом ОСОБА_1 . Вказані факти підтверджуються наданою позивачем роздруківкою з його ж телефону за 30 січня 2024 року, де о 13.55 год та о 14.09 год зафіксовано виклик поліції, а о 15.55 год дзвінок на гарячу лінію МВС України.

Отже, поліцейським ВП №1 Миргородського ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Лакодименком В.О. було опитано на місці події заявника та, з`ясувавши всі обставини справи на місці події, встановлено, що обставини події на які вказав заявник, телефонуючи на лінію "102", не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи встановлені обставини відповідачем було складено постанову серії ЕГА № 1312181 від 30.01.2024, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за те, що ОСОБА_1 30.01.2024 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, повідомив про конфлікт якого насправді не було.

Як встановлено судом та підтверджується копією відеозапису з нагрудної камери інспектора, позивачу було повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Зокрема, відповідач повідомив позивачу, що він має можливість надати свої пояснення, якщо бажає.

Позивач отримав копію постанови, про що свідчить його особистий підпис у спірній постанові. Будь-яких зауважень з приводу винесеної постанови не зазначив, пояснення не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 , під час винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП належним чином перевірив та надав оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на спецлінію «102», та його поясненням з цього приводу, та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача прямого умислу на здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, що призвело до правомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП. Як наслідок, оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень відповідає критерію обґрунтованості (тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення), встановленого пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що накладення адміністративного стягнення відбулося уповноваженою на те особою, в межах санкції ст. 183 КУпАП. Викладені в позові обставини про необґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

Водночас, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що застосований максимальний розмір штрафу не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки працівником поліції не було враховано характер правопорушення, від якого тяжких наслідків не могло настати, особу позивача, його вік, матеріальний стан, ступінь та форму його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Тож, суд першої інстанції правомірно змінив постанову в частині накладення адміністративного стягнення і зменшив розмір штрафу до нижньої межі санкції статті.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.12.2024 року по справі № 526/479/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.12.2024 по справі № 526/479/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва