Справа № 420/20722/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

21 лютого 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., при секретарі Собчук Є.В., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні заяву представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів,
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цій частині прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 24 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 158 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. залишено без змін.

20.08.2024 р. від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява про відстрочення виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р. з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення на термін до дня надходження фінансування на вказані потреби з Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не менше, ніж до 31 грудня 2024 року.

Ухвалою від 02.09.2024 р. відмовлено у задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23.

11.02.2025 р. від представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) надійшла заява про встановлення чи зміну способу і порядку виконання по виконавчому провадженню № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23, виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення (464751 грн.) Заява мотивована тим, що станом на теперішній час рішення суду рішення суду залишається не виконаним і не може виконане без участі боржника, що в свою чергу свідчить про невиконання рішення суду без поважних причин та дає підстави для висновку про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення. У виконавчому документі зазначений такий порядок виконання рішення, як зобов`язати вчинити певні дії, та у даному випадку державний виконавець, при виконанні своїх обов`язків під час примусового виконання рішень немайнового характеру, позбавлений можливості застосовувати такі заходи примусового виконання рішення, як зокрема звернення стягнення на кошти, майно чи здійснювати примусове списання коштів, оскільки алгоритм дій виконавця під час виконання рішень немайнового характеру чітко визначений у розділі 8 Закону № 1404-VІІІ. Встановлення судом ефективного способу захисту порушених прав позивача дозволить реально виконати судове рішення та поновити порушені права позивача, що є одним з головних завдань адміністративного судочинства. У даному випадку значення слів "виплатити" та "стягнути" має однакове правове навантаження, тому зміна способу виконання судового рішення на стягнення в повній мірі поновить права та інтереси ОСОБА_1 , що за ст.2 КАС України є завданням адміністративного судочинства.

Ухвалою від 17.02.2025 р. призначено заяву до судового розгляду на 21.02.2025 р. на 11:00 год.

18.02.2025 р. відповідач подав до суду заперечення проти задоволення заяви представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Вказує на те, що способом відновлення порушеного права позивача судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав. Тому змінити спосіб та порядок виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, неможливо, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення. Також відповідач вказує на помилковість розрахунку суми, яка належить до виплати стягувачу. Виконавець просить списати у безспірному порядку 464751 грн. на користь стягувача. Однак, зазначена сума має складати всього 236986,91 грн., до якої входять: нараховане грошове забезпечення за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р. -170134,22 грн.; компенсація податку з доходу фізичних осіб - 30624,17 грн.; єдиний соціальний внесок - 36228,52 грн. Зазначене підтверджує вищевказану позицію про те, що предметом спору у справі не було визначення конкретної суми, тому задоволення Заяви фактично призведе до виходу за межі спору, що не притаманне для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Крім того, у заяві не враховано особливості здійснення виконавчого провадження у період воєнного стану та на територіях, які входять до районів ведення воєнних (бойових) дій. ІНФОРМАЦІЯ_5 є органом військового управління, який входить до складу ЗСУ, що прямо визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154 "Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", а територія Херсонської міської територіальної громади наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 р. № 309 (зі змінами) є районом активних бойових дій, а з 01.11.2024 р. по теперішній час наказами Головнокомандувача ЗСУ від 04.12.2024 р. № 546, від 03.01.2025 р. № 5, від 05.02.2025 р. №67 віднесена до районів ведення воєнних (бойових) дій. Заява містить прохання "встановити чи змінити спосіб і порядок виконання…", тобто фактично пропонується суду самостійно обрати найбільш доцільний спосіб виконання судового рішення.

Представник Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, в заяві від 11.02.2025 р. просив здійснювати розгляд заяви без його участі.

Позивач в судовому засіданні підтримав заяву Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак, 18.02.2025 р. подав заяву, в якій просить розглядати заяву без його участі, зазначені заперечення підтримав в повному обсязі.

При вирішенні даної заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Приписами ч.2 ст.14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Положеннями ч.1 ст.378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відповідно ч.2 ст.378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Частиною 3 ст.378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Суд зауважує, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Обґрунтовуючи необхідність зміни способу та порядку виконання Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. від 420/20722/23, представник Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) зазначив, що в управлінні перебуває виконавче провадження № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23, виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Заявник вказує, що 13.01.2025 р. на адресу управління надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_1 про вжиття заходів щодо виконання рішення та додатки до нього з якого вбачається, що на даний час фінансування відсутнє. Вказане, на думку заявника, свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно не виконано рішення суду.

Представник Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) зауважує, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно не може виконати вказане рішення та виплати позивачу відповідну суму заборгованості є потреба у зміні способу виконання відповідного судового рішення, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 р. № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI), який набрав чинності 01.01.2013 р., держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що ст.3 Закону № 4901-VI встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 стосується зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, а не стягнення коштів.

Згідно зі ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені ст.18 Закону № 1404-VIII.

Так, ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п.1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3).

За приписами ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За змістом абз.3 ч.3 ст.63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Отже, нормами Закону № 1404-VIII передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа.

Враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23, виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що ст.3 Закону № 4901-VI встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 стосується зобов`язання боржника вчинити певні дії, а саме: нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення , а не стягнення певної суми коштів.

Натомість особливості виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна визначені у ст.7 Закону № 4901-VI.

За правилами ч.1 ст.7 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в наступній черговості:

у першу чергу - заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу - заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу - заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації норм, наведених у пункті 3 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 затверджений Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною (далі - Порядок № 440).

Згідно з п.1 Порядку № 440 цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Таким чином, виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості грошового забезпечення і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення суду у даній справі має зобов`язальний характер, тому зміна способу виконання рішення із зобов`язання здійснити виплату заборгованості грошового забезпечення на стягнення суми цієї заборгованості фактично призведе до зміни рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенню питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті та не передбачено ст.378 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24.12.2014 р. у справі № 21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 р. у справі № 456/953/15-а, від 16 .07.2020 р. у справі № 130/2176/17, від 11.11.2020 р. у справі № 817/628/15 та від 17.02.2021 р. у справі № 295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: "Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті".

Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30.07.2019 р. у справі № 281/1618/14-а.

Оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченого грошового забезпечення не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то суд доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить представник Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у цій справі.

При цьому суд зазначає, що грошові кошти у вигляді заборгованості грошового забезпечення, які належать стягувачу, не є власністю ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до Порядку № 1165. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду у цій справі залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по грошовому забезпеченню позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті військовослужбовцям заборгованого грошового забезпечення, то суд вважає безпідставними аргументи державного виконавця, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду.

При цьому суд враховує те, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості грошового забезпечення не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 24.07.2023 р. у справі № 420/6671/18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення суду у даній справі

Керуючись ст.ст.243, 248, 378 КАС України, суд -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя О.І. Бездрабко