Справа № 300/4179/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2025 р. справа №300/4179/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представники відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечили з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказали, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте правомірно у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. Зазначили, що страховий стаж позивача становить 21 рік 2 місяці 24 дні, необхідний стаж для призначення пенсії 30 рік. Підстав для зарахування стажу періоду роботи позивача з 14.08.1994 по 16.09.1994, з 14.10.1992 по 21.06.1994, з 20.09.1994 по 25.09.1998 згідно записів трудової книжки немає, оскільки такі записи містять недоліки. Період військової служби з 25.10.1982 по 04.12.1984 та з 27.04.1984 по 28.12.1990 також не підлягає до зарахування, оскільки прізвище містить виправлення. Просили в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.01.2024 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Так, вказаним рішення позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу 30 рік. Зазначено, що страховий стаж становить 21 рік 2 місяці 24 дні. Не зараховано до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.03.1991 періоди роботи; з 14.08.1992 по 16.09.1994, оскільки у записі про прийняття та звільнення з роботи зазначена підстава частково; з 14.10.1992 по 21.06.1994, оскільки запис про прийняття на роботу містить виправлення, а запис про звільнення завірено нечітким відтиском печатки; з 20.09.1994 по 25.09.1998, так як відсутнє найменування підприємства при прийнятті. Також до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 25.10.1982, з 25.10.1982 по 04.12.1984 та з 27.12.1984 по 28.12.1990, оскільки прізвище містить виправлення, що не відповідає паспортним даним.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи з урахуванням норм матеріального права, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Судом встановлено, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.03.1991, позивач у період з 14.10.1992 по 21.06.1994 працював муляром 5-го розряду, з 14.08.1994 по 16.09.1994 - муляром 3-го розряду, з 20.09.1994 по 25.09.1998 муляром 5 розряду (а.с. 70-73).
Як зазначено вище, підставою для відмови у врахуванні стажу позивача згідно поданої трудової книжки було те, що у періоді з 14.08.1994 по 16.09.1994 у записі про прийняття та звільнення з роботи зазначена підстава частково; з 14.10.1992 по 21.06.1994 у записі про прийняття на роботу містить виправлення, а запис про звільнення завірено нечітким відтиском печатки; з 20.09.1994 по 25.09.1998, у записі відсутнє найменування підприємства при прийнятті.
Так, у записі за період з 14.10.1992 по 21.06.1994 міститься незначене виправлення у даті прийняття на роботу, однак із вказаного запису можна чітко ідентифікувати дату прийняття на посаду, а відтиск печатки у записі про звільнення є чітким та читабельним.
Щодо запису за період з 14.08.1994 по 16.09.1994, то такий містить дати прийняття та звільнення з роботи, відповідний номер наказу, посаду і підприємство на якому працював позивач, підпис відповідальної особи та печатку підприємства.
Безпідставними є посилання відповідача на відсутність у записі з 20.09.1994 по 25.09.1998, найменування підприємства при прийнятті, оскільки у записі при прийнятті міститься печатка з найменуванням підприємства ТОВ Україна м. Київ, хоча й не зовсім чітка (зазначеній печатці більше 30 років). Окрім цього у записах про прийняття та звільнення містяться інші читабельні печатки вказаного підприємства (а.с. 73).
Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств.
При цьому суд зазначає, що жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивачки, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
Окрім цього, відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивачки до її трудового стажу.
Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.
Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, на переконання суду, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 05.03.1991відповідають періодам трудової діяльності позивача, а тому посилання на неможливість врахування періодів роботи період з 14.10.1992 по 21.06.1994, з 14.08.1994 по 16.09.1994, з 20.09.1994 по 25.09.1998 у зв`язку з виправленнями у трудовій книжці, завірення запису нечітким відтиском печатки та відсутністю найменування підприємства при прийнятті не є достатніми підставами для не врахування вказаних періодів трудової діяльності позивача до його стажу чи не врахування записів трудової книжки.
Відповідно до абзацу другий пункту 1 статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Як встановлено судом, у період з 25.10.1982 по 04.12.1984 та з 27.12.1984 по 28.12.1990 був призваний на військову службу та проходив службу в армії, що підтверджується записами військового квитка НОМЕР_2 від 25.10.1982 та обліково-послужною карткою (а.с. 19-22, 39-40).
При цьому період проходження позивачем військової служби з жовтня 1982 року по грудень 1990 року підтверджується також записами трудової книжки НОМЕР_1 від 05.03.1991 (а.с. 17).
Безпідставним є посилання пенсійного органу, як підставу для відмову у зарахування стажу, на те, що прізвище у військовому квитку містить виправлення, що не відповідає паспортним даним, оскільки у військовому квитку можна чітко ідентифікувати прізвище позивача, а вказаний спірний стаж позивача додатково підтверджується трудовою книжкою та обліково-послужною карткою до військового квитка позивача (а.с. 17, 39-40).
Таким чином, зазначений період військової служби позивача також підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів роботи позивача з 14.10.1992 по 21.06.1994, з 14.08.1994 по 16.09.1994, з 20.09.1994 по 25.09.1998 та періодів проходження військової служби з 25.10.1982 по 04.12.1984 та з 27.12.1984 по 28.12.1990 до його страхового стажу.
Таким чином страховий стаж позивача складає більше 30 року.
Відповідно до частини 1статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.
Як встановлено судом страховий стаж позивача складає більше 30 років, а тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу, та відповідно, права на пенсію за віком є безпідставними. Відтак оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-ІV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Вимогами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У даній справі, територіальним органом Пенсійного фонду України щодо розгляду заяви позивача за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
З огляду на наведене в задоволенні позову до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з цього приводу слід відмовити.
При цьому як вже зазначено судом позивач досяг необхідного віку та має достатній страховий стаж, а тому, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача буде призначення йому пенсії за віком.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 60 років, із заявою про призначення пенсії він звернувся 18.01.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.
Враховуючи викладене та те, що позивач на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досяг 60 річного віку, має достатній загальний страховий стаж, пенсію йому слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 01.01.2024 року, а не як зазначає позивач з 18.01.2024.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 1211,20 грн., судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу з 14.10.1992 по 21.06.1994, з 14.08.1994 по 16.09.1994, з 20.09.1994 по 25.09.1998 та періоди проходження військової служби з 25.10.1982 по 04.12.1984 та з 27.12.1984 по 28.12.1990.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 01.01.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, код в , вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053;

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код в , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Бобров Ю.О.