Справа № 300/756/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/756/24 пров. № А/857/12856/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року (суддя Микитюк Р.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №300/756/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У лютому 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №011014 від 16.01.2024.

Відповідач подав до суду відзив на позову заяву, у якому просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №011014 від 16.01.2024. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права, судом неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на момент перевірки встановлено, що вантажний автомобіль, який здійснює перевезення вантажу з повною масою понад 3,5 тон, не обладнано діючим та повіреним тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, передбаченого п.3.3 розділу наказу Міністерства транспорту і зв`язку України №385 від 24.06.2010, відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж. Зазначає апелянт, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди, довіреність або тимчасовий реєстраційний талон. Також зауважує скаржник, що всі нові докази, які подають заінтересовані особи до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення Укртрансбезпекою належного перевізника та його притягнення відповідальності мають оцінюватися із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки. Окрім того позивач мав можливість бути присутнім на розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чи надіслати на адресу Відділу письмові заперечення чи докази по справі, оскільки завчасно був повідомлений про такий розгляд, виклик на розгляд справи ним було отримано 26.12.2023. Між тим, за допомогою ЄДРЮОФОП було встановлено, що директором ТОВ «ГІДРОТРАНССЕРВІС» є особа - ОСОБА_1 . Суд першої інстанції взяв до уваги докази, не дослідивши їх належним чином, не звернувши увагу на невідповідності в них. Вказує апелянт, що позивачем було подано до суду першої інстанції документи, які не було пред`явлено під час перевірки (договір позички, договір на перевезення вантажу, ТТН), а судом взято їх до уваги без належного дослідження. Також позивач здійснював внутрішні вантажні перевезення на автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн, а тому на нього поширювалися Положення №340, які встановлюють особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення автомобіль обладнаний тахографом. а водія мати відповідні документи. Надання позивачем індивідуальної контрольної книжки водія до позовної заяви не змінює суті зафіксованого під час перевірки порушення 30 листопада 2023 року, та жодним чином не спростовує дане порушення. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідних уповноважених суб`єктів (пунктів сервісу тахографів) і отримання відмови з установлення на його транспортному засобі КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , тахографа. Отже, позивачем не було виконано вимогу пункту 6.1 Положення № 340.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 3).

21.01.2022 між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідротранссервіс" (користувач) укладено договір позички. Відповідно до п. 1.1 договору позичкодавець безоплатно передає користувачеві у тимчасове користування транспортний засіб, а саме: марки КАМАЗ 65201-011, тип ТЗ спеціалізований вантажний самоскид, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) - № НОМЕР_3 , оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований ТСЦ 2641 05.08.2021 (а.с. 16).

ТОВ "Радехівський цукор" та ТОВ "Гідротранссервіс" укладено договір на транспортне обслуговування №22П/21 від 18.12.2021, згідно п.1.1 даного договору замовник доручає а перевізник бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок клієнта надати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному і внутрішньоукраїнському сполученні, відповідно до узгоджених сторонами заявок (а.с. 18).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №127397 від 30.11.2023 автомобілем марки КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільним перевізником ТОВ "Гідротранссервіс", водієм ОСОБА_2 , замовником ТОВ "Радехівський цукор", з пункту навантаження Львівська область, Червоноградський район, с. Павлів, проспект Юності,39, 80250 до пункту розвантаження Тернопільська область, Тернопільський район, смт. Козова, вул. Заводська, буд. 1, було перевезено товар "Буряк цукровий" (а.с. 4).

30.11.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 27.11.2023 № 013203, проведено перевірку транспортного засобу марки КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 водій ОСОБА_2 ..

За результатами перевірки складений акт № АР014220 від 30.11.2023 (а.с. 23).

Під час перевірки виявлено порушення п. 6.1 наказу Міністерства транспорту і зв`язку України №340 від 07.06.2010, а саме, під час перевезення вантажу зі слів водія "Буряк", на момент перевірки вантажний автомобіль, який здійснює дане перевезення вантажу з повною масою понад 3,5 тон не обладнано діючим та повіреним тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, передбаченого п.3.3 розділу наказу Міністерства транспорту і зв`язку України №385 від 24.06.2010, відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Пояснення водія ОСОБА_2 : від пояснень відмовився, акт підписав, копію акту отримав, про що розписався в акті.

Повідомленням № 99048/27/24-23 від 19.12.2023 року про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт повідомлено позивача, що відповідно до п. 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), 16.01.2024 у Відділі державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області відбудеться розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виявленого під час проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (а.с. 74).

Зазначене повідомлення було направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача відповідно №862 відправлення Укрпошти (а.с. 75).

Відповідно трекінгу відстеження поштового відправлення №862, відправлення у точці видачі/доставки, 77401 м. Тисмениця Україна, 23.12.2023; відправлення вручено: особисто, 77401 м. Тисмениця Україна, 26.12.2023 (а.с. 76).

16.01.2024 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відділом державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №011014 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарської санкції в розмірі 17000 грн. (а.с. 25).

У постанові зазначено, що враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 30.11.2023 о 11 год 00 хв на 610 км, а/д Київ-Чоп, допущено порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт, що підтверджується актом №014220 від 30.11.2023, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень.

Вважаючи вказану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Як передбачено статтею 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл узгодження умов та режимів перевезень - додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу.

Статтею 5 Закону №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з статтею 33 Закону №2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Частиною першою статті 34 Закону №2344-III передбачено зокрема, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до статті 47 Закону №2344-III, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування. До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги. Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом третім частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567).

Наведені норми дають підстави дійти висновку, що суб`єктом відповідальності за недотримання вимог пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, являються автомобільні перевізники, які несуть відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Суд зауважує, що законодавцем згідно із статтею 48 Закону №2344-ІІІ при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів фактично не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності в тому числі інших документів, передбачених законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону №2344-ІІІ, визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Стаття 2 Закону №2344-ІІІ встановлює, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340).

Пунктом 6.1 Положення №340 визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повною масою понад 3.5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно пункту 7.1. Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкції №385).

Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Пунктом 1.4 Інструкції № 385 визначено поняття термінів, зокрема: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування"; ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції "майстерні або механіка" та внесені Мінтрансзв`язку як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Як зазначено у пункті 3.3. Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР , або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу III Інструкції № 385, перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовується суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів, в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язковим також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. За відсутності ж документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

У розглядуваній справі суд встановив, що відповідно до товарно-транспортної накладної №127397 від 30.11.2023 автомобілем марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільним перевізником ТОВ "Гідротранссервіс", водій ОСОБА_2 , замовником ТОВ "Радехівський цукор", з пункту навантаження Львівська область, Червоноградський район, с. Павлів, проспект Юності, 39, 80250 до пункту розвантаження Тернопільська область, Тернопільський район, смт. Козова, вул. Заводська, буд. 1, перевозиться товар "Буряк цукровий".

Так, під час перевірки 30.11.2023 водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіля КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого власником транспортного засобу був ОСОБА_1 , жодних документів, які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам, у водія під час перевірки не було. Водій з актом перевірки від 30.11.2023 був ознайомлений, поставив свій підпис, зауважень не висловлював.

Суд зауважує, що за правилами пункту 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекцїї МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року №379 (далі - Інструкція №379), якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Отже, у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Однак водій транспортного засобу під час проведення рейдової перевірки не повідомив посадових осіб територіального органу Укртрансбезпеки про передачу транспортного засобу у користування іншій особі, тимчасовий реєстраційний талон не пред`явив, що свідчить про відсутність таких документів у водія на момент перевезення вантажу та проведення рейдової перевірки.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто ж має нести відповідальність, Відділ державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області підставно виходив з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, останнім не було надано доказів відповідачі на підтвердження того, що відповідний вантажний автомобіль вибув з його розпорядження і знаходився у правомірному користуванні іншої особи.

У даній справі водій транспортного засобу Дзіворонюк А.А. не надав для перевірки товарно-транспортної накладної чи іншого документа, з якого можливо б було встановити, що перевізником є інший суб`єкт, а ніж позивач, оскільки на момент проведення перевірки було надано посвідчення водія НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , відповідно до якого транспортний засіб, що перевірявся, належить позивачу, договір позички надано не було. Крім того, у водія під час перевірки була відсутня товарно-транспортна накладна під час перевезень вантажу (буряк), у зв`язку з вищенаведеним у посадової особи Укртрансбезпеки не було підстав вважати автомобільним перевізником іншу особу окрім позивача.

У постанові Верховного Суду у справі №340/4637/22 від 23.11.2023 суд висловив позицію щодо документів, на підставі яких встановлюється автомобільний перевізник: «В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Суд приймає до уваги те, що водій ОСОБА_2 не надав пояснень з цього приводу, акт перевірки підписав без жодних зауважень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що всі нові докази, які подають заінтересовані особи до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення Укртрансбезпекою належного перевізника та його притягнення до відповідальності мають оцінюватися із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника працівниками Укртрансбезпеки.

Окрім того, позивач мав можливість бути присутнім на розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт призначеному на 16.01.2024 у Відділі державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області, чи надіслати на адресу Відділу письмові заперечення чи докази по справі, оскільки завчасно був повідомлений про такий розгляд, виклик на розгляд справи ним було отримано 26.12.2023.

Колегія суддів вважає також важливими доводи апелянта (відповідача) про те, що суд першої інстанції, не дослідив належним чином надані докази, не звернувши увагу на невідповідності в них, зокрема:

1) в наданому договорі позички в пункті 2.1 вказано наступні умови передачі транспортного засобу: право користування транспортним засобом виникає в Користувача після підписання цього Договору уповноваженими представниками сторін, його нотаріального посвідчення та підписання сторонами Договору Акту прийому-передачі вищевказаного транспортного засобу. Однак, в матеріалах справи відсутній підписаний Акт прийому передачі транспортного засобу КАМАЗ. д.н.з. НОМЕР_1 , на підтвердження того, що транспортний засіб не був переданий в користування ТзОВ «Гідротрансервіс». При таких умовах цей договір є договором про наміри, а не договором, що спрямований на настання правових наслідків.

2) суд першої інстанції беззаперечно взяв до уваги договір на перевезення вантажу №22П/21 від 18.12.2021 та надану позивачем ТТН №127397 від 30.11.2023, не звернувши увагу що ці докази між собою суперечать, так як договорі на перевезення вантажу №22П/21 від 18.12.21 ТзОВ «Гідротрансервіс» виступає Перевізником, а ТзОВ «Радехівський цукор» як Замовник, в той же час згідно даних вказаних в ТТН №127397 від 30.11.2023, ТзОВ «Радехівський цукор» вже зазначений автомобільним перевізником. ТзОВ «Гідротрансервіс» не вказаний в ТТН №127397 від 30.11.2023 жодним учасником транспортного процесу.

3) долучена до позовної заяви ТТН №127397 від 30.11.2023 не містить печатки вантажовідправника ТзОВ «Галичина-Захід», який видавав таку ТТН, але стоїть печатка ТзОВ «Гідротрансервіс», яке не вказане в цій ТТН, ані автомобільним перевізником, ані замовником чи вантажовідправником, чи вантажоодержувачем.

З урахуванням такого суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем було подано до суду першої інстанції документи, які не було пред`явлено під час перевірки (договір позички, договір на перевезення вантажу, ТТН), і такі судом взято до уваги без належного дослідження.

Тут варто звернути увагу на те, що ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення автомобіль, обладнаний тахографом, а водієві мати відповідні документи.

Тому надання позивачем індивідуальної контрольної книжки водія до позовної заяви не змінює суті зафіксованого 30 листопада 2023 року під час перевірки порушення та жодним чином його не спростовує.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідних уповноважених суб`єктів (пунктів сервісу тахографів) і отримання відмови з установлення на його транспортному засобі КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 тахографа.

Отже, позивачем не було виконано вимогу пункту 6.1 Положення №340 та не було обладнано його транспортний засіб діючим та повіреним тахографом, не оформлено протокол адаптації тахографа до такого транспортного засобу.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем було правомірно прийнято спірну постанову №011014 від 16.01.2024 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження і таку належить задоволити.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним встановленням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до приписів статті 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задоволити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №300/756/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль