Справа № 300/8875/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2025 р. справа № 300/8875/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Тобота Ю.С. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про
визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби;
зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач подав рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку із наявністю дружини ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує догляду. Розглянувши рапорт позивача, помічником командира бригади з правової роботи - начальником служби військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_3 було складено доповідну від 27.08.2024, в якій було зазначено про протиправну відмову у задоволенні рапорту позивача щодо звільнення згідно поданих документів, у зв`язку з тим, що не надавалось висновку у потребі постійного стороннього догляду компетентними органами МСЕК. Вказана відповідь щодо відмови у звільненні позивача обґрунтована відсутністю інформації про необхідність постійного стороннього догляду саме в довідці МСЕК відносно дружини позивача, незважаючи на наявну довідку лікарсько-консультативної комісії. На адвокатський запит 24.10.2024 надано відповідь від 14.09.2024 № 2801, підписана ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 , в якій зазначено, що по суті порушеного питання у задоволенні рапорту позивача відмовлено з підстав, що викладені в доповідній, та долучено копію доповідної від 27.08.2024. Обґрунтовано, що відмова в задоволенні рапорту про звільнення є протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення позивача з військової служби, оскільки позивачем дотримано вимоги, встановлені чинним законодавством щодо порядку оформлення, подачі рапорту про звільнення, та надання документів, які підтверджують підстави звільнення згідно абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 11.12.2024. Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з мотивів відсутності протиправної бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, так як відповідачем в 30-денний термін згідно вимог Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, Закону України "Про звернення громадян" розглянуто рапорт про звільнення, здійснено його правову оцінку та відмовлено в задоволенні, доведено результат розгляду особисто позивачу. Зазначено, що позивачем зазначені обставини були повністю сприйняті як відмова в задоволенні рапорту, що й підтверджується позовною заявою та матеріалами справи. Аргументовано, що в даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за дружиною ОСОБА_2 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії, оскільки необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Поданий позивачем разом з рапортом про звільнення Висновок № 70/3 не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, оскільки необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії (а.с.37-40).
17.12.2024 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з аргументами відповідача. Зазначено, що згідно чинного законодавства, що регулює діяльність ЛКК, не має прив`язки до віку особи, а тому вона підтверджує необхідність стороннього догляду незалежно від того, чи є особа дитиною, чи досягла повноліття. ЛКК, як і МСЕК, має повноваження видавати висновки, що підтверджують необхідність постійного догляду за особами, які цього потребують. Безпосередньо Законом № 2169-ІХ від 01.04.2022 підпункт "г" викладений в новій редакції, яка самостійно визначила перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби, під час дії воєнного стану. Зауважує, що положення Постанови КМУ № 413, на які посилається відповідач не приведенні у відповідність з новою редакцією статті 26 Закону № 2232-XII (а.с.44-47).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем (а.с.16-19).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 позивач з 10.05.2024 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.23).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААД № 054760 від 26.06.2024 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, на строк до 01.07.2025. Згідно пунктом 12 довідки серії 12ААД № 054760 висновок про умови і характер праці: "Протипоказання важкої фізичної праці, надмірна інсоціація" (а.с.24, 25).
Позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII у зв`язку з наявністю дружини, якій встановлено ІІ групу інвалідності та потребує постійного догляду.
За результатом розгляду рапорта позивача, 27.08.2024 помічником командира бригади з правової роботи - начальником служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_5 було надано на ім`я командира військової частини Доповідну за результатами здійсненої правової експертизи, згідно якої ним повідомлено командира про те, що ним не погоджується рапорт ОСОБА_1 з доданими документами про звільнення з військової служби, оскільки як вбачається із висновку голови МСЕК із довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААД № 054760 жінці військовослужбовця встановлено протипоказання важкої праці, надмірна інсоціація. Рекомендації відсутні. Висновку у потребі постійного стороннього догляду компетентними органами - не надавалось (а.с.22).
На адвокатський запит, командир Військової частини НОМЕР_1 відповіддю від 14.09.2024 № 2801 повідомив, що позивачу відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби з підстав, що викладені в доповідній (а.с.21).
Вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача щодо незвільнення позивача з військової служби, представник позивача звернувся з даним позовом до суду.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень пункту 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Матеріалами справи підтверджено наявність у дружини позивача ОСОБА_2 інвалідності II групи на строк до 01.07.2025 (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 054760 від 26.06.2024) (а.с.24, 25). Даний факт є встановленим, відповідачем не спростований та не оспорюється.
Як встановлено, за результатом розгляду рапорта позивача, 27.08.2024 помічником командира бригади з правової роботи - начальником служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_5 було надано на ім`я командира військової частини Доповідну за результатами здійсненої правової експертизи, згідно якої ним повідомлено командира про те, що ним не погоджується рапорт ОСОБА_1 з доданими документами про звільнення з військової служби, оскільки як вбачається із висновку голови МСЕК із довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААД № 054760 жінці військовослужбовця встановлено протипоказання важкої праці, надмірна інсоціація.
Рекомендації відсутні.
Висновку у потребі постійного стороннього догляду компетентними органами - не надавалось (а.с.22).
На адвокатський запит, командир Військової частини НОМЕР_1 відповіддю від 14.09.2024 № 2801 повідомив, що позивачку відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби з підстав, що викладені в доповідній (а.с.21).
Проте, суд вважає, що доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм пункту "г" частини 4 та частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII з огляду на те, що за текстом статті законодавцем зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю.
При цьому, необхідність здійснення догляду встановлена судом на підставі Висновку КНП "Делятинська міська лікарня планового лікування та реабілітації Делянтинської селищної ради" від 12.07.2024 № 70/3 (а.с.26).
Таким чином, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І або ІІ груп, які потребують постійного догляду, є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.
Враховуючи, що факт встановлення дружині позивача ІІ групи інвалідності підтверджено належними доказами і сторонами не оспорюється, необхідність здійснення за дружиною позивача постійного стороннього догляду підтверджений Висновком КНП "Делятинська міська лікарня планового лікування та реабілітації Делянтинської селищної ради" від 12.07.2024 № 70/3, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, то з урахуванням наведених вище висновків суду щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII, такий рапорт підлягав задоволенню.
За таких обставин є протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи встановлену протиправність бездіяльності щодо Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби, а також встановленого судом права позивача на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Згідно пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 27.02.2020 № 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) видати наказ про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.