Справа № 240/10759/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10759/24

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

19 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №94 від 19.03.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 15.08.2023 року про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії та на день аварії з 26.04.1986 року по 30.09.1997 року та з 06.11.1990 року по 20.12.2007 року проживала в с.Норинці Народицького району Житомирської області, тобто на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення. Крім того, Позивач в лютому та в травні-серпні 1990року працювала в колгоспі ім.Горького, що знаходиться в с.Норинці Народицького району Житомирської області.

Позивач 12.03.2024 року з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернулася до Відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону №1058 на інший вид пенсії - пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 21.03.2024 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено у такому переведенні у зв`язку із відсутністю правових підстав для такого переведення (в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожив менше 3 років). Таку відмову Позивач вважав протиправною.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

12 грудня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про переведення з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону №1058-ІУ на інший вид пенсії - пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закону №796-ХП) була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. За результатами розгляду, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до паспорта громадянина України позивач - ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (12.03.2024 року) була особою, якій виповнилося повні 54 роки. Суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме відповідно до правових норм Закону №796-ХП і було зумовлено звернення Позивача від 12.03.2024 року про перехід з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058 на інший вид пенсії - пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон №796-ХП). Саме за результатами розгляду вказаного звернення Позивача і було прийнято оскаржене рішення Відповідачем від 19.03.2024 року про відмову в переведенні на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Судами також встановлено та не заперечується Відповідачами, що Позивачем на підтвердження права на таке переведення були надані, окрім інших, наступні документи:

- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією;

- копія архівної довідки Архівного відділу Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 12.03.2024року №К-115 про те, що Позивач в період з 26.04.1986 року по 30.09.1987 року та з 06.11.1990 року по 20.12.2007року постійно проживала в с.Норинці Народицького району Житомирської області;

- копія архівного витягу, виданого Архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 12.03.2024 року №К-117, із протоколу №8 засідання правління колгоспу Горького с.Норинці Народицького району Житомирської області від 26.06.1987 року про прийняття Позивача в члени цього колгоспу та направлення її на навчання в Житомирський сільськогосподарський інститут;

- копія архівної довідки Комунальної установи Трудовий архів Народицької селищної ради від 21.02.2024 року №К-42 про те, що Позивач в 1990 році відпрацювала в колгоспі Горького с.Норинці Народицького району Житомирської області 83 вихододні, а кількість таких вихододнів в 1990 році була встановлена - 170 л/д;

- копія архівної довідки Комунальної установи Трудовий архів Народицької селищної ради від 21.02.2024 року №К-40 про те, що Позивач лютий, травень, червень, липень, серпень 1990 року працювала в колгоспі Горького с.Норинці Народицького району Житомирської області та отримувала заробітну плату та стипендію;

- копія диплому НОМЕР_2 , виданого 15.06.1991 року Житомирським сільськогосподарським інститутом про те, що Позивач в 1987роц поступила до вказаного учбового закладу і в 1991році його закінчила;

- копія трудової книжки колгоспника.

Листом від 21.03.2024 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено у такому переведенні у зв`язку із відсутністю підстав, оскільки в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожила менше 3-х років.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позивних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відстутність підстав для задоволення позовних вимог.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише па підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняти нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат по догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень житія, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугою років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №I058-IV (далі - Закон №1058-1V), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону України №1058-1V, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХП (далі - Закон №796-ХІІ) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи визначається Законом України "Про статус і соціальний захист і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом статті 49 Закону №796-X1I пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії: б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XП передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз наведениx положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХП є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років - до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 2 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також цією статтею дo завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (ч.ч.2 та 3 ст.55 Закону №796-ХП).

Виходячи із суті правовідносин, які регулюються Законом №796-ХП обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії па Чорнобильській AЕC, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3-х років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-1V особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Положення Закону №796-ХП за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-1У і з урахуванням додаткових пІльг, встановлених Законом №796-ХІІ. Отже, норми спеціального Закону - Закону №796-ХП застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №I058-IV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25,11.2005 №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1 в редакції постанови правління Пенсійного фонду - України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно і абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивною забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус_і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідачем вказано те, що документально не підтверджено період проживання не менше 3-х років з моменту аварії до 01.01.1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення.

В той же час відповідно до архівної довідки виданої архівним відділом Коростишівської РДА Житомирської області від 12.03.2024 року №К-115 в погосподарських книгах Норинцівської сільської ради зa 1989-1990, 1991-І995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 років значиться, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно постійно проживала в с.Норинці Народицького району Житомирської області на момент аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) по 30 вересня 1987 року, з 06 листопада 1990 року по 20 грудня 2007 року, яке відповідно до постанови КМУ №106 від 23.07.1991 віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, у квітні 1986 року позивач також проживала у с.Норинці Народицького району та навчалась у школі.

Отже, надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до архівної довідки Комунальної установи Трудовий архів Народицької селищної ради від 21.02.2024 №К-40, в книзі обліку трудового стажу та заробітної плані колгоспу ім.Горького с.Норинці Народицького району Житомирської області є відомості, шо гр. ОСОБА_3 , яка працювала лютий, травень, червень, липень, серпень 1990 року та отримувала стипендію з січня 1990 по грудень 1990 року їй виплачувалась заробітна плата та стипендія.

Відповідно до архівної довідки від 21.02 2024 року_№К-12 виданої Комунальною установою Трудовий архів Народицької селищної ради в книзі обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспу ім. Горького с.Норинці Народицького району Житомирської області за травень, червень, липень, серпень 1990 року є відомості, що у гр. ОСОБА_3 вихододні складають 83 відпрацьованих л/д.

Тобто вказані архівні довідки підтверджують її час роботи під час навчання у період лютий, травень, червень, липень, серпень 1990 року в населеному пункті, який віднесений до зони гарантованого добровільного виселення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06. від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №591/4104/16-а, від 02.03.2021 у справі №345/1831/17, від 17.05.2021 у справі №398/494/17, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XП, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій (посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи). Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що свідчить видане посвідчення серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1993 року та яке видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного виселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) виселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного виселення - не менше трьох років.

Тобто, наявність у ОСОБА_1 зазначеного посвідчення та архівної довідки виданої архівним відділом Коростенської РДА Житомирської області від 12.03.2024 року №К-115 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХП, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 94 від 19.03.2023 про відмову у переведенні на пенсію за віком, відповідно до ст.55 Закону №796-ХП є протиправним.

Відповідно до п.1 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Таким чином, відповідачі по справі, входять в єдину систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 12.03.2024 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо переведення з одного виду пенсії на інший (призначення пенсії за віком) має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності за Законом №1058-1У на пенсії за віком, відповідно до ст.55 Закону №796-ХП, на пільгових умовах відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Чернгівській області.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_2 у переведенні на пенсію за віком з 12.03.2024 (дата звернення з заявою) є правомірним.

При цьому, покладення саме такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Положення ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких підстав, виходячи з заявлених позовних вимог, підставності відмови пенсійного органу у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 12.03.2024 та обгрунтувань відмови наведених в оскарженому судовому рішенні, колегія суддів вважає за необхідне: вийти на межі позовних вимог ОСОБА_1 та з метою дотримання захисту її прав, свобод, інтересів від порушень з боку відповідача, з метою виключення необхідності можливих наступних звернень до суду для вирішення питання пов"язаних з переведенням позивача на інший вид пенсії (ст.55 Закону №7896-ХП) зі зниженням пенсійного віку, зобов"язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за її заявою від 12.03.2024 року з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із цим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення без розгляду позову чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., за подання апеляційної скарги - 1816,80 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги щодо заявлених позовних вимог, відповідно до ст.139 КАС України, колегія суддів вважає, що сума сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №94 від 19.03.2024 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за заявою від 12.03.2023 року №42.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за її заявою від 12.03.2024 року з пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області () загальну сума сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.