Справа № 640/6565/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6565/19 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 34000,00 грн. та від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в ході проведення перевірки представниками ТОВ «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» не надано документів щодо узгодження статусу громадського харчування. Відповідно до Державного реєстру потужностей операторів ринку м. Києва, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 № 39, по ТОВ «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» станом на 08.11.2018 встановлено відсутність інформації щодо реєстрації потужностей за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4 по виду діяльності - діяльність закладів громадського харчування за категоріями: стаціонарна потужність (ресторан, бар, кафе, піцерія тощо). У зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн є правомірним.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню. На думку позивача, термін заклад (підприємство) громадського харчування є тотожним терміну заклад (суб`єкт господарювання) ресторанного господарства, який передбачено Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 р. № 219, які і слід застосовувати до спірних правовідносин.

Також позивач зазначає, що на дату перевірки чинне законодавство України не містило терміну "суб`єкт господарювання громадського харчування", тому притягнення його до відповідальності за те, що він здійснював роздрібний продаж алкогольних напоїв без такого статусу є безпідставним.

Крім того, позивач у заяві, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 30 листопада 2023 року просить стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» зареєстровано як юридична особа та відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань має , основний вид економічної діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харучування (код КВЕД - 56.10).

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві в період з 08.11.2018 по 16.11.2018 проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами проведення перевірки відповідачем складено акт від 19.11.2018 №5991/26-15-40-01/39292913, відповідно до якого встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» вимог частини третьої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у зв`язку з поданням Звіту про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв (Форма №2-РС) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві:

- за листопад 2015 від 09.12.2015, реєстраційний номер (граничний термін подачі 09.12.2015) з недостовірними відомостями;

- за грудень 2015 від 12.01.2016, реєстраційний номер (граничний термін подачі 11.01.2016) несвоєчасно та з недостовірними відомостями.

Також перевіркою встановлено, що в кафе «To Dublin Irish Pub» за адресою: м. Київ, вул. Раїси, Окіпної, буд. 4, здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями на розлив для споживання на місці. У ході проведення та до закінчення перевірки представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» не надано документів щодо узгодження статусу громадського харчування.

Крім того, відповідно до Державного реєстру потужностей операторів ринку міста Києва, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 №39 по Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» станом на 08.11.2018 встановлено відсутність інформації щодо реєстрації потужностей за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4, по виду діяльності - діяльність закладів громадського харчування за категоріями: стаціонарна потужність (ресторан, бар, кафе, піцерія тощо).

Отже, перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» встановлено порушення частини шостої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Не погоджуючись з висновками акта перевірки від 19.11.2018 №5991/26-15-40-01/39292913 позивачем подано письмові заперечення від 11.12.2018 №74/18 (вх. від 13.12.2018 №143525/10) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, за наслідками розгляду яких листом від 22.12.2018 №129059/10/26-15-40-01-23 висновки акта про результати фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» від від 19.11.2018 №5991/26-15-40-01/39292913 залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 34000,00 грн. та № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн.

Позивачем оскаржено податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 № та № в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, рішенням якої від 18.03.2019 №12412/6/99-99-11-06-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 № та №, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що встановлені актом перевірки порушення в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 34000,00 грн. є належним чином підтверджені, що свідчить про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 26.12.2018 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн, то суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи не підтверджено факт продажу позивачем алкогольних напоїв та здійснення розливу для споживання на місці без виду діяльності закладів громадського харчування, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2018 № щодо застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У силу пункту 75.1 статті 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що фактична перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» проведена контролюючим органом з питань додержання ним вимог законодавства України при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом та пального на території України врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, а також ПК України.

Відповідно до положень статті першої Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Приписами частини першої статті 2, частини першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що виробництво, імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Згідно з актом від 19.11.2018 №5991/26-15-40-01/39292913 перевіркою встановлено, що в кафе «To Dublin Irish Pub» за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4 здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями та на розлив для споживання на місці.

Як зазначено в акті перевірки, у ході проведення та до закінчення перевірки представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» не надано документів щодо узгодження статусу громадського харчування.

Отже, перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» встановлено порушення частини шостої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Статтею 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що контроль за дотриманням цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до пп.19-1.1 13. пп 19-1.1 ст 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Згідно з частиною шостої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Водночас, Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 р. №854 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Правила №854), також визначають основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим (далі - алкогольні напої) і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування.

У пункті 2 зазначених Правил №854 передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

При цьому, за вимогами пункту 22 Правил №854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Отже, Законом №481/95 та Правилами №854 встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за умови наявності у них ліцензій, у той час як продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволено виключно суб`єктам господарювання громадського харчування (закладам ресторанного господарства) та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування (закладів ресторанного господарства), підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Між тим, ні Законом №481/95, ні Порядком №854 не передбачено умов для отримання статусу суб`єкта господарювання громадського харчування (підприємства ресторанного господарства).

Поряд із цим, визначення терміну «заклад громадського харчування» наведено у пункті 27 частини першої 1 статті 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», який регулює відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї.

Так, заклад громадського харчування - ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад, що забезпечує харчуванням невизначену кількість фізичних осіб. Віднесення до закладів громадського харчування не залежить від територіальних ознак (місця) провадження господарської діяльності з громадського харчування та ступеня доступності харчування будь-яким особам.

Як вбачається з виписки з ЄДРПОУ, основним видом діяльності підприємства є: Код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Цей клас включає послуги з надання харчування споживачам, незалежно від того, чи їх подають у спеціалізованих місцях громадського харчування або в ресторанах самообслуговування, чи їх споживають у приміщенні, забирають із собою або замовляють додому. До цього класу також відносять приготування та подачу їжі для негайного споживання з автомобілів або пересувних вагончиків. Цей клас включає діяльність: ресторанів, кафе, ресторанів швидкого обслуговування, місць з наданням їжі для споживання за межами закладу, вагончиків з продажу морозива, пересувних вагончиків з продажу їжі, діяльність із приготування їжі в торговельних наметах, діяльність ресторанів і барів, пов`язану з доставкою їжі за умови залучення окремих одиниць. Цей клас не включає: роздрібну торгівлю харчовими продуктами через торговельні автомати та надання послуг закладами громадського харчування на основі концесії.

Матеріали справи свідчать, що перевірка проведена у кафе «To Dublin Irish Pub» за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ».

Суд першої інстанції правильно встановив, що в акті перевірки жодним чином не зазначено, як саме контролюючим органом встановлено факт продажу позивачем алкогольних напоїв та здійснення розливу для споживання на місці, як і не надано жодних доказів (фіскальних чеків) на підтвердження таких доводів.

Так, позивачем до матеріалів справи долучено копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 14.08.018 №1800127, що дає право позивачу лише на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин).

Поряд з цим, як зазначено в акті перевірки, відповідно Державного реєстру потужностей операторів ринку м. Києва, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 №39 по Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» станом на 08.11.2018 встановлено відсутність інформації щодо реєстрації потужностей за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4 по виду діяльності - діяльність закладів громадського харчування за категоріями: стаціонарна потужність (ресторан, бар, кафе, піцерія тощо).

Колегія суддів зазначає, що регулювання відносин між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї, здійснюється згідно з вимогами Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» 23.12.1997 №771/97-ВР зі змінами та доповненнями (далі - Закон №771).

Потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу відповідно до статті 25 Закону №771 підлягають Державній реєстрації.

За приписами частини другої статті 25 Закону №771 державна реєстрація потужностей здійснюється компетентним органом (Держпродспоживслужбою, відповідно до Положення) шляхом внесення відповідної інформації до реєстру на безоплатній основі. Потужностям у реєстрі присвоюється особистий реєстраційний номер.

Рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації приймається протягом 10 календарних днів після отримання відповідної заяви оператора ринку. Копія рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації надається (надсилається) оператору ринку протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Процедуру державної реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів та не потребують отримання експлуатаційного дозволу, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, визначено Порядком проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10 лютого 2016 року №39, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2016 року за №382/28512 (далі - Порядок №39).

Порядком №39 не передбачено форму рішення, встановлено тільки його обов`язкові реквізити.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Порядку №39 рішення про державну реєстрацію потужності містить таку інформацію: найменування або прізвище, ім`я та по батькові оператора ринку; особистий реєстраційний номер потужності; адреса потужності; вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності; дата прийняття територіальним органом компетентного органу рішення про державну реєстрацію потужності.

Аналіз положень Закону №771 надає підстави стверджувати про наявність обов`язку у суб`єкта господарювання, який провадить діяльність з продажу алкогольних напоїв на розлив, зареєструвати такі споруди, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також території, що використовуються в обігу таких продуктів, шляхом звернення із заявою до Держпрожспоживслужби, як компетентного органу, що приймає таке рішення.

Проте, як зазначалось, матеріалами справи не підтверджено, факт продажу позивачем алкогольниї напоїв та здійснення розливу для споживання на місці, що свідчить про необґрунтованість висновків акта перевірки від 19.11.2018 №5991/26-15-40-01/39292913 в частині відсутності інформації по Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» щодо реєстрації потужностей за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4 по виду діяльності - діяльність закладів громадського харчування за категоріями: стаціонарна потужність (ресторан, бар, кафе, піцерія тощо).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 6800,00 грн. є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2018 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАБ-ПИВОВАРНЯ» фінансової санкції у формі штрафу у сумі 34000,00 грн, не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування позивачу правничої допомоги, яка надана в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19.

З матеріалів справи вбачається, що для представництва своїх прав та інтересів у межах апеляційного перегляду справи № 640/6565/19 в Шостому апеляційному адміністративному суді за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві позивач уклав Договір про надання

правничої допомоги № 10112023 від 10 листопада 2023 року з адвокатським об`єднанням "Міжнародна правова допомога" в особі Керуючого партнера Назарця Д.А., з додатком № 1 від 10 листопада 2023 року.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 10112023 Об`єднання приймає на себе, зокрема, складання відзиву на апеляційну скаргу, аналіз матеріалів справи, складання клопотання про розподіл судових витрат.

На виконання зазначеного Договору адвокатом Назарцем Дмитром Анатолійовичем надано наступну правничу допомоги, зокрема:

- подана заява про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу;

- складено, підписано від імені позивача та подано до суду відзив на апеляційну скаргу;

- складено клопотання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу включно з описом наданої допомоги.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, сплата Об`єднанню гонорару здійснюється Клієнтом у розмірах і в строки, визначені в Додатку 1 до цього Договору.

Згідно із Додатком 1 до Договору, сума гонорару становить 8000,00 (вісім тисяч).

Позивач сплатив суму гонорару у розмірі 8000,00 грн платіжним документом № 2478 від 22 листопада 2023 року відповідно до рахунку № 34-23 від 20 листопада 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що з імперативних положень частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це.

З автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що позивач 30 листопада 2023 року подав до суду апеляційної інстанції заяву про розподіл судових витрат засобами Електронного суду.

Згідно з відомостями вказаної системи Головне управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ) копію такої заяви отримало 01 грудня 2023 року о 02:11 год.

Станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність до суду не надходило.

Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, тому суд перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Колегія суддів, врахувавши предмет спору у цій справі, результат розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також надані послуги з правничої допомоги, вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, які пов`язані з розглядом цієї справи, є цілком обґрунтованою та пропорційною, а також вказана сума є співмірною з виконаними адвокатом роботами (наданих послуг).

З огляду на викладене, вказані судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У зв`язку з реорганізацію Державної фіскальної служби України шляхом поділу та створення Державної податкової служби України Суд допустив процесуальну заміну відповідача відповідно до частини першої статті 52 КАС.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-ПИВОВАРНЯ" (адреса: 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (адреса 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень (вісім тисяч грн 00 коп).

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна