Справа № 759/7502/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/7502/24 Суддя (судді) першої інстанції: Твердохліб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючої судді: Карпушової О.В., суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Ткаченко Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в місті Києві старшого лейтенанта поліції Департаменту патрульної поліції Ковальчука Олександра Леонідовича, Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

11.04.2024 ОСОБА_1 було подано позов до Святошинського районного суду м.Києва, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову від 02.04.2024 року, серії ЕНА №1804023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення п. 12.4 ПДР, якою накладено штраф в розмірі 1700,00 грн на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що вимірювання перевищення встановленого обмеження швидкості руху не допускається приладом трукам, який не встановлено стаціонарно, оскільки вібрація приладу трукам, який не встановлено стаціонарно, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував він, на що інспектор виписав постанову і дозволив продовжити рух. Вважає, що такими діями інспектор порушив норму законодавства, а саме допустив вимірювання швидкості приладом TruCam, який не встановлено стаціонарно, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 р. позовні вимоги задоволено частково:

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автономному режимі серії ЕНА № 1804023 від 02 квітня 2024 року, винесену інспектором 1 взводу 3 роти 2 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ковальчуком Олександром Леонідовичем, відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 гивень.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав, оскільки прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу позивача Падуна С.А. тримався руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем здійснено адміністративне правопорушення, внаслідок чого, постанова винесена правомірно.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши висновки суду першої інстанції.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що передбачено ч.2 ст.313 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ковальчуком О.Л. винесено постанову від 02.04.2024 року, серії ЕНА №1804023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху щодо ОСОБА_1 , зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення п. 12.4 ПДР та накладено штраф в розмірі 1700,00 грн на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП (а.с. 7).

Зі змісту постанови вбачається: 02.04.2024 року о 10:48:42, за адресою м. Київ, проспект Берестейський, 139 ОСОБА_1 керував транспортний засіб BMW 760LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті зі швидкістю 141 км/год при дозволеній швидкості 50км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості більш як на 20 км/год, швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС008426, чим порушив п. 12.4. ПДР.

Вищенаведені обставини підтверджені відповідними доказами і ні є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху, ПДР»).

Пунктами 1.3., 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Диспозиція ч. 4 ст. 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Крім іншого, судова колегія звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, що є додатком №1 до листа Департаменту від 04.10.2018 року №11299/41/2/02-2018.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції та доводи позивача, що працівники поліції повинні обов`язково стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій TruCAM, а не тримати в руках.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, як вже було встановлено, не згода позивача зі складання спірної постанови полягає в порушенні відповідачем правил фіксації вимірювача швидкості TruCAM, вважаючи, що інспектор не мав права тримати його в руках, що було визнано апеляційним судом вище необгрунтованим.

Отже, факт руху автомобіля, яким керував Позивач, зі швидкістю 141 км/год, підтверджується фотознімками, здійсненими за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam№008426 (а.с. 7).

Водночас, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав стверджувати, що факт руху автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував Позивач, зі швидкістю 141 км/год у межах населенного пункту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання позивача на те, що вібрація приладу TruCAM, який не встановлено стаціонарно, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував він, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на перевищення позивачем допустимої швидкості на 91 км/год.

Доводи позивача щодо відсутності інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70», спростовується наданою відповідачем довідкою «Центру організації дорожнього руху» з схемою розташквання дорожних знаків по проспекту Берестейський.

З огляду на викладене, відповідачем доведено правомірність складання спірної постанови.

Отже, враховуючи все вищенаведене, та підтвердженість факту скоєння позивачем правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 122 КУпАП, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача є обгрунтованими та заслуговують на увагу.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 1804023 від 02 квітня 2024 року підлягає скасуванню.

Відтак, усі зазначені вище обставини свідчать про наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 211, 212, 254, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 р - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в місті Києві старшого лейтенанта поліції Департаменту патрульної поліції Ковальчука Олександра Леонідовича, Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Залишити постанову серії ЕНА № 1804023 від 02 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк