Справа № 420/3325/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3325/25
УХВАЛА

20 лютого 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не видання наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовити та надати до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням виплачених раніше сум;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) доплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням виплачених раніше сум;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не видання наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 року по 30.12.2023 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовити та надати до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 року по 30.12.2023 року з урахуванням виплачених раніше сум;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) доплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 року по 30.12.2023 року з урахуванням виплачених раніше сум.

Ухвалою суду від 06.02.2025 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску, уточненого адміністративного позову, оформленого у відповідності до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України.

Позивачем подано до суду заяву про поновлення процесуального строку.

Так, в заяві про поновлення строку звернення до суду, представником позивача зазначено, що в даній справі предметом позовних вимог є перерахунок грошового забезпечення. Отже до таких позовних вимог застосуванню підлягає тримісячний строк звернення до суду з моменту, коли Позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому спірні суми.

В січні 2025 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_2 та до Управління із адвокатськими запитами, в яких просив надати інформацію про виплачену позивачу у спірний період додаткову винагороду та доплатити таку винагороду із розрахунку 100000 гривень на місяць та 50000 гривень на місяць відповідно. У відповідь листом від 26.01.2025 року № 02.5/1342-25-Вих позивачу відмовили у виплаті додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень на місяць.

Представник позивача звертає увагу, що лише з дня отримання цього листа тобто лише з 26.01.2025 року стало достеменно відомо про те, що відповідач недоплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року. Тобто інформацію про складові грошового забезпечення позивача та відсутність доплати додаткової винагороди останньому та його представнику стало відомо лише 26.01.2025 року.

Отже, позивач раніше, до 26.01.2025 не міг дізнатися про порушення свого права на доплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року.

Крім того, представник позивача вказує, що в наказі про звільнення позивача з військової служби відсутня будь-яка інформація про складові грошового забезпечення, що виплачувалося Позивачу, а також суми виплаченої додаткової винагороди.

Разом з тим, суддя вважає за доцільне зазначити таке.

Як вже зазначено в ухвалі суду від 06.02.2025 року до суду з позовом ОСОБА_1 звернувся вперше 27 квітня 2024 року, тобто з порушенням визначеного ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №420/16244/24 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, та в подальшому ухвалою від 14 червня 2024 року у справі №420/16244/24 позовну заяву повернуто позивачу.

Повторно позивач звернувся з аналогічними вимогами до суду 17 червня 2024 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, викладені в заяві від 16 липня 2024 року вхід. №28746/24. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного РУ ДПС України, НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України ( ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №420/20270/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року залишено без змін.

Так, в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №420/16244/24 вказано: «З огляду на матеріали справи, позивач з 19.09.2022 року проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ), наказом начальника від 30.12.2023 року № 1174-ОС звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 30.12.2023 року.

З 19.09.2022 року по 15.12.2022 року позивач приймав безпосередню участь у заходах,

необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Суми, Білопілля, Волфіно, Іскрисківщина, Стукалівка, що підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.01.2023 року № 12/142.

Як зазначено у позові, з 01.01.2023 року ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки).

У періоді з 19.09.2022 року по 31.12.2022 року позивачу не було виплачено додаткову грошову винагороду в розмірі 100 тис. грн. в розрахунку на місяць та у періоді з 21.01.2023 року по 30.12.2023 року позивачу не було виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць, що зумовило його звернутися до суду із даним позовом 27.05.2024 року.»

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №420/20270/24, якою залишено без змін ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року про повернення адміністративного позову встановлено:

«Доводи апеляційної скарги:

- незаконна бездіяльність відповідача в частині ненадання позивачу письмового повідомлення про виплачені останньому кошти є об`єктивно непереборною позивачем обставиною, яка не залежать від волевиявлення позивача. Така обставина є дійсно істотною перешкодою та створює труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду;

- позивача повідомили про нараховані йому за час служби суми спірних складових грошового забезпечення в квітні 2024 року. Отже відлік тримісячного строку звернення до суду для позивача розпочався з квітня 2024 року. Позов надійшов до суду в червні 2024 року тобто в межах тримісячного строку звернення до суду з моменту повідомлення позивача про виплачені при звільненні суми (якого ще не відбулося);

- апелянт звертає увагу, що зі змісту ст. 233 КЗпП України вбачається, що працівник має право звернутися до суду із заявою про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. При цьому спірні суми позивачу досі не виплачені;

- апелянт вважає, що правопорушення щодо невиплати позивачу належних при звільненні сум є триваючим а строк звернення до суду взагалі не розпочинався.»

Тобто, про обставини, що обумовили звернення позивача до суду йому достеменно було відомо ще при першому зверненні у травні 2024 року.

При цьому, звернення позивача до відповідача з заявою у січні 2025 року не змінює дати з якої йому було відомо про обставини нарахування та виплати грошового забезпечення, а вказує лише на дату, коли позивач почав вчиняти активні дії.

Сіл зауважити, що до відповідача позивач звернувся більш ніж через рік після звільнення.

Крім того, додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачується щомісячно на картковий рахунком військовослужбовця, а тому про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за місяці в спірні періоди.

Суд констатує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Натомість, жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем дій спрямованих на захист, порушених на його думку прав, матеріали адміністративного позову не містять.

Установлені суддею обставини дають підстави для висновку, що пропуск строку звернення до суду є наслідком нічим не виправданого зволікання та пасивної поведінки самого позивача.

Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду з даним адміністративним позовом, у т.ч. протягом розумного строку до відповідача, позовна заява не містить.

Оскільки інших доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, остатнім суду не надано, то суддя приходить до висновку, що причини наведені у заяві від 13.02.2025 про поновлення строку звернення до суду не є поважними.

Таким чином, недоліки позовної заяви викладені в ухвалі суду від 06.02.2025 року про залишення адміністративного позову без руху позивачем не усунуто.

Згідно з п.1 ч.4 ст.169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, вона повертається позивачу.

Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Керуючись ст.122, 160, 169 КАС України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду (вх. №ЕС/13669/25 від 13.02.2025) відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293-295 КАС України.

Суддя/підпис П.П.Марин