Справа № 826/15959/18
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 826/15959/18

Провадження № 11-35апп25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.

перевірила наявність підстав для прийняття до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України (далі - ВС України), Верховного Суду (далі - ВС), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України(далі - ВККС), про перерахунок посадового окладу і

ВСТАНОВИЛА:

1. У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати ВС України здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати (щомісячного довічного грошового утримання), ураховуючи пункт 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), у повному обсязі з урахуванням премій, та інших надбавок, визначених Законом України у період з 01 січня 2017 року, по теперішній час;

- виплатити належну йому заробітну плату (щомісячне довічне грошове утримання);

- зобов`язати ВС провести необхідне фінансування видатків на забезпечення перерахунку його заробітної плати.

Прохання мотивує тим, що, він обраний суддею ВС України, відповідно до якого ВККС не винесла рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у ВС України з незалежних від позивача причин, тобто держава де-факто підтвердила здатність останнього здійснювати правосуддя у найвищій судовій інстанції. У зв`язку з цим, на думку позивача, розмір його посадового окладу, починаючи з 01 січня 2017 року, має обчислюватися з урахуванням пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII), тобто у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 26 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, позов задовольнив частково.

Зобов`язав ВС України здійснити перерахунок заробітної плати, під час якого застосувати правила пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі з урахуванням премій та інших надбавок, визначених законом за період з 01 січня 2017 року й дотепер, належну йому, позивачу, заробітну плату. У іншій частині позову відмовив.

2. ВС України в особі голови Ліквідаційної комісії Соловйової Л. В. не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їхні рішення в частині задоволення позовних вимог. Вважає, що у цій справі необхідно зважити на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах ВС від 01 серпня 2018 року у справі № 826/13355/17, від 14 травня 2020 року у справі № 826/12993/17, від 03 червня 2020 року у справі № 826/14879/17 та від 14 липня 2020 року у справі № 826/13405/17, відповідно до яких розмір суддівської винагороди визначається пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII на підставі Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ).

Стверджує, що оскільки позивач є суддею ВС України, до штату ВС не зарахований, а отже, нема підстави для виплати йому суддівської винагороди, яка передбачена для суддів ВС відповідно до пункту 3 частини третьої статті 135, пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII. Згідно з правилами пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону (які є чинними і неконституційними не визнавалися) до припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів ВС України визначаються Законом № 2453-VІ.

Вважає, що зобов`язання ВС України здійснити перерахунок заробітної плати позивачу, починаючи з 01 січня 2017 року, є безпідставними, оскільки днем початку роботи ВС визначено 15 грудня 2017 року і саме з цієї дати судді цього суду, зараховані до його штату, почали отримувати суддівську винагороду у визначеному Законом № 1402-VІІІ розмірі.

Зазначає, що набуття суддею ВС права на суддівську винагороду у розмірі, визначеному пунктом 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ, перебувало у взаємозв`язку не з первинним кваліфікаційним оцінюванням судді для підтвердження здатності здійснювати правосуддя, а з призначенням судді ВС за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону, та зарахування його до штату цього суду.

При цьому скаржник посилається на те, що нема висновку ВС щодо питання застосування норми права у правовідносинах, предметом яких є визначення розміру суддівської винагороди безпосередньо суддям ВС України на підставі статті 135, пункту 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ з огляду на Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Зазначає, що посилання скаржника на брак факту зарахування позивача у штат ВС є посиланням на бездіяльність законодавця, який не врегулював питання порушених прав суддів ВС України, констатованого рішеннями Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини. Дії чи бездіяльність держави, окремих її органів не повинні порушувати прав особи, гарантованих Конституцією України, законами України та міжнародними нормативно-правовими актами, ратифікованими Україною, зокрема, щодо гідного матеріального забезпечення.

Виконувач обов`язків Голови ВС України Гуменюк В. І. у відзиві на касаційну скаргу, поданому від імені ВС України, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін. Зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для перерахунку суддівської винагороди позивачу, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого Законом № 1402-VІІІ. Посилається на висновки Конституційного Суду України у Рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 і вважає, що ВС України, який лише змінив свою назву, входить до системи судоустрою і його діяльність регламентується нормами Закону № 1402-VІІІ.

ВС подав відзив на касаційну скаргу, у якому останній просить про її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову з винесенням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Наголошує, що оскільки ОСОБА_1 є суддею ВС України, не здійснює правосуддя у ВС та не зарахований до його штату, підстав для виплати позивачу суддівської винагороди, яка передбачена для суддів ВС, нема. Зазначає, що триваюча процедура припинення ВС України, виконання рішення суду першої інстанції, яким ВС України зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити позивачеві кошти, безпосередньо зачіпає інтереси ВС як головного розпорядника бюджетних коштів, оскільки призведе до зміни затверджених планів їх використання, що, водночас, вплине на фінансове забезпечення.

ВККС направила до ВС лист від 01 грудня 2021 року № 19-1278/21, у якому остання зазначила, що на сьогоднішній день нового складу Комісії не сформовано, а тому представництво та самопредставництво інтересів ВККС в судах та інших органах влади відповідними працівниками секретаріату не є можливим.

3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) ухвалою від 25 листопада 2021 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ВС України в особі голови Ліквідаційної комісії Соловйової Л. В. на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року.

Цей же суд ухвалою від 16 січня 2025 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

КАС ВС вирішив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Основного Закону України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 130 Конституції України передбачає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Станом на час виникнення спірних правовідносин організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон № 1402-VIII.

Відповідно до частин першої, другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За приписами частини третьої згаданої статті Закону № 1402-VIII установлено, що базовий розмір посадового окладу судді Верховного Суду становить 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

За пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, № 41-45, статті 529; 2015 року, № 18-20, статті 132 із наступними змінами).

Пунктом 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить: з 01 січня 2017 року для судді ВС - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

З дня початку роботи ВС у складі, визначеному цим Законом, ВС України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, № 41-45, стаття 529; 2015 року, № 18-20, статті 132 із наступними змінами) (пункт 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII).

4. З фактичних обставин справи випливає, що у 1983 році ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Бородянського районного народного суду Київської області.

24 лютого 1994 року позивача обрали суддею ВС України, а 05 червня 2003 року - на цю саму посаду безстроково (постанова Верховної Ради України від 05 червня 2003 року № 956-ІV).

02 червня 2016 року Верховна Рада України прийняла Закон № 1402-VIII, за пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Згідно з пунктом 24 цього самого розділу розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, з 01 січня 2017 року для судді ВС становить 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Згідно з підпунктом 1 пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») ВККС забезпечує проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах: суддів ВС України та вищих спеціалізованих судів - протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки протягом визначеного законом строку висновку про проходження суддею ОСОБА_1 первинного кваліфікаційного оцінювання ВККС не ухвалила з незалежних від позивача причин, останній вважає, що держава де-факто підтвердила його здатність здійснювати правосуддя у найвищій судовій інстанції країни.

Згідно з виданою ВС України довідкою, яку підписав виконувач обов`язків Голови ВС України Гуменюк В. І., про складові суддівської винагороди станом на 01 січня 2017 року суддівська винагорода ОСОБА_1 становила 39 520 грн: посадовий оклад - 20 800 грн, доплата за вислугу років (80 %) - 16 640 грн, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (10 %), - 2 080 грн.

Відповідно до розрахункових листів суддівська винагорода ОСОБА_1 у період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2018 року виплачувалася відповідно до Закону № 1402-VIII, з урахуванням пункту 23 розділу ХІІ цього самого Закону.

За січень - червень 2018 року нарахувань нема у зв`язку з перебуванням позивача у відпустці, нарахування та виплати за яку здійснено у грудні 2017 року.

З огляду на викладене, 26 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до виконувача обов`язків Голови ВС України із заявою про перерахунок посадового окладу з урахуванням пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Листом ВС України від 25 липня 2018 року № 25-806/0/8-18 ВС України відмовив позивачу у проведенні перерахунку посадового окладу, з огляду на ненадання ВККС результатів проходження ОСОБА_1 кваліфікаційного оцінювання.

5. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивач є діючим суддею, відповідно, спірні правовідносини у цій справі підпадають під дію положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, якими визначено порядок розрахунку суддівської винагороди, її складові та не встановлено обов`язку проходження кваліфікаційного оцінювання.

Задовольняючи позов у частині зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати, суди першої та апеляційної інстанцій посилалися на висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, у якому Суд зазначив, що судді ВС України мають продовжувати здійснювати свої повноваження як судді ВС. Відтак, фактична диференціація суддів ВС України та суддів ВС не узгоджується з принципом незмінюваності суддів, що є складовою конституційної гарантії незалежності суддів.

Суди зауважили, що ВС України у цьому випадку застосував стосовно позивача дискримінаційну норму права в частині оплати праці, а саме пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, згідно із яким до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому діяв усупереч такому конституційному принципу як верховенство права (стаття 8 Конституції України).

Відмовляючи в частині позовних вимог про зобов`язання ВС провести необхідне фінансування видатків на забезпечення перерахунку заробітної плати позивача, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість цих вимог та їх передчасність.

6. КАС ВС рішення передати справу № 826/15959/18 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду мотивував необхідністю забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики у правовідносинах щодо питання наявності (відсутності) підстав для здійснення перерахунку суддівської винагороди відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII. Зазначив, що виключна правова проблема у спірних правовідносинах полягає у неоднозначності (суперечливості) чинного законодавства, що об`єктивно призводить до широкого правозастосовного розсуду (а саме щодо моменту визначення дати, з якої необхідно здійснити перерахунок суддівської винагороди, відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, який був обраний до ВС України безстроково, не призначений суддею ВС за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону, а був переведений на посаду судді ВС у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

7. За практикою Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду питань стосовно прийнятності справ на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України, наявність у справі виключної правової проблеми має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, наведені в ухвалі КАС ВС від 16 січня 2025 року про передачу справи на її розгляд, обґрунтованими.

Про існування кількісного критерію, зокрема, того факту, що правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає виключна правова проблема, свідчать:

- аналіз підходу судів першої інстанції до вирішення заявленого спору;

- неможливість у контексті спірної ситуації ухвалення судового рішення відповідним касаційним судом у межах звичайної оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;

- кількість інших суддів Верховного Суду України, які перебували у штаті цього суду станом на 01 січня 2017 року (більше 20 суддів) і щодо яких правові висновки у цій справі можуть мати правозастосовне значення.

Існування якісного критерію підтверджується, зокрема:

- браком сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема;

- невизначеністю (неоднозначністю, суперечливістю) чинного законодавства, що об`єктивно призводить до широкого тлумачення та правозастосовного розсуду щодо нормативних та загалом правничих питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема;

- ймовірною необхідністю застосування аналогії закону чи права; потребою вирішення правничої проблеми через необхідність дотримання принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Велика Палата перевірила матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.

З огляду на викладене, керуючись статтями 346 і 347 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Прийняти до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Верховного Суду, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про перерахунок посадового окладу.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

Ю. Л. Власов С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова С. О. Погрібний

О. А. Губська І. В. Ткач

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

В. В. Король Є. А. Усенко

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова