Справа № 400/5624/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 р. № 400/5624/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Величка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Петренко І.В.,

представника позивача: Кобець Р.Ю.,

представника відповідача: Єремєєва С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" до Головного управління ДПС України у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.03.2024 року № 01, № 01, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.03.2024 року № 01, № 01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт №1835/14-29-07-01/41827683 від 07.02.2024 року, яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог п. 198.1, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за вересень 2023 року на загальну суму 8 141 012 гривень та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 8 141 012 гривень. На підставі висновків акту перевірки, у зв`язку із встановленими порушеннями, відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.03.2024 року № 01, № 01. Позивач не погоджується з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконними і необґрунтованими, з огляду на наступне. Контролюючий орган вважає, що платником податку частину об`єктів основних засобів неправомірно віднесено до 4 групи основних засобів «Машини та обладнання». Контролюючий орган зазначив, що збудована позивачем сонячна наземна електростанція з усіма спорудами та пристроями відповідно до Податкового кодексу України належить до 3 групи основних засобів «Будівлі, споруди та передавальні пристрої». А тому поділ основних засобів на 3 та 4 групу є безпідставним. Вказав, що за змістом абз. 9 п. 3 П (С) ПО 7 об`єкт основних засобів - це закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до цього: конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Група основних засобів - сукупність однотипних за технічними характеристиками, призначенням та умовами використання необоротних матеріальних активів. Підпунктами 5.1.3 та 5.1.4 підпункту 5.1 пункту 5 П(С) БО 7 встановлено, що для цілей бухгалтерської о обліку основні засоби класифікуються за такими трунами: 5.1.3. будівлі, споруди та передавальні пристрої; 5.1.4. Машини та обладнання. Тобто, платником податків було проведено класифікацію основних засобів, що є частинами об`єкту сонячної електростанції та проведено їх розподіл по групах, що повністю відповідає П(С)БО 7. Вказав, що спеціальне законодавство про альтернативні джерела енергії прямо визначає устаткування, що здійснює виробництво електричної енергії, як обладнання. Класифікатор не пов`язаний з бухгалтерським та податковим обліком основних засобів та їх амортизацією. З Акту перевірки вбачається, що контролюючий орган посилається на розраховану суму амортизації за даними податкового обліку платника податку за 3 квартали 2023 року в розмірі 3 671 038 грн. Так, відповідно до уточнюючої декларації за 9 місяців 2023 сума податкової амортизації становить 75 070 857, з них 3-тя група - 3 688 804, 4- та група - 71 382 053. Даною уточнюючою Декларацією позивач виправив помилково не враховані витрати по амортизації основних засобів за даними податкового обліку. Вказану уточнюючу декларації прийнято відповідачем. Окрім того, посилання контролюючого органу на нереальність господарської операції з ТОВ «СУНЕЛ» та ТОВ «АУКСИЛІУМ» є безпідставним, надуманими та зводяться лише до припущень. В даному випадку наявний беззаперечний факт завершення будівництва сонячної електростанції. Платником податків надані всі первинні документи та підтверджена ділова мета господарської операції. Відповідачем проігноровано характер послуг, можливість залучення третіх осіб, наявність первинної документації та безпосередньо результат надання послуг.

Ухвалою від 21.06.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/5624/24 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 01.08.2024 року.

05.07.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, контролюючий орган посилаючись виключно на зміст та висновки акту №1835/14-29-07-01/41827683 від 07.02.2024 року про результати документальної планової виїзної перевірки позивача. ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» не погодилось з висновками акту перевірки, в частині завищення собівартості реалізації, а саме: віднесення сум амортизаційних відрахувань та завищення податкового кредиту обчислених з вартості робіт на спорудження основних засобів, зазначених в актах виконаних робіт з ТОВ "СУНЕЛ", ТОВ «АУКСИЛIУМ»; завищення ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» задекларованих показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України», за рахунок невірного визначення платником різниць на які зменшується фінансовий результат до оподаткування, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Зазначив, що збудована ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» сонячна наземна електростанція разом з усіма спорудами та пристроями повинна обліковуватись на рахунку 103 «Будівлі та споруди» та відповідно Податкового кодексу України належить до 3 групи основних засобів «Будівлі, споруди та передавальні пристрої» з мінімально допустимим строком корисного використання 30 років, оскільки вона є комплексом, та всі споруди і приладдя можуть здійснювати певну роботу (генерація сонячної енергії в електроенергію та подальше потрапляння її в електромережі) тільки в складі комплексу, а не самостійно. Фотогальванічна електростанція, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 підпадає під класифікацію комплексних промислових споруд, до класу 2302 - «Споруди підприємств електроенергетики». Відтак, даний об`єкт основних засобів має обліковуватись на рахунку бухгалтерського обліку 103 «Будівлі та споруди». Зазначені об`єкти нерухомості знаходяться в межах однієї земельної ділянки, що також підтверджує той факт, що при введенні в експлуатацію фотогальванічної електростанції «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» вартість комплексу необхідно було обліковувати на рахунку бухгалтерського обліку 103 «Будівлі та споруди». Ліцензія на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії видана на об`єкт - Фотогальванічна електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА - АЛЬФА», є свідченням того, що електростанція є цілісним комплексом. підприємством завищено суму амортизаційних відрахувань та показника різниць, що зменшують фінансовий результат до оподаткування. За рахунок невірного визначення платником різниць на які зменшується фінансовий результат до оподаткування, перевіркою встановлено, що встановлені порушення податкового законодавства призвели до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Надані до перевірки первинні документи, виписані ТОВ "СУНЕЛ", не можуть за змістом п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року 2755-VI із змінами і доповненнями, вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності, та відповідно не повинні відображатись у бухгалтерському обліку підприємства. Крім того, на порушення п. 198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року 2755-VI із змінами і доповненнями, ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКААЛЬФА» віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціям з ТОВ «АУКСИЛIУМ», реальність придбання та фактичність використання яких у межах господарської діяльності, а також зв`язок з господарською діяльністю підприємства, перевіркою не встановлено, не підтверджених відповідними документами, які б свідчили про реальність здійснення господарської операції, на загальну суму ПДВ 144 872 грн. Зважаючи на вищевикладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підготовче судове засідання, призначене на 01.08.2024 року, відкладено на 13.08.2024 року.

13.08.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від ТОВ "Піві Прогресівка-Альфа" надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що враховуючи нормативно визначені товарні характеристики машин та обладнання, відповідно до УКТЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», визначення Методичних рекомендацій № 11 щодо класифікаційних ознак основних засобів, Платник податків обґрунтовано відніс основні засоби до 4 групи. Акт приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в №1 від 07.05.2020 є первинним документом для ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА», який містить інформацію про господарські операції щодо виконаних будівельних робіт ТОВ «СУНЕЛ», рух активів та є підставою для відображення цієї інформації в регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій та податковій звітності ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА». Будь-який інший підхід суперечить принципу індивідуальної відповідальності платника податків.

Підготовче судове засідання, призначене на 13.08.2024 року, відкладено на 24.09.2024 року.

24.09.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області витрат на професійну правничу допомогу, та просить суд відмовити у відшкодуванні таких витрат, а також у позовних вимогах в цілому.

Протокольною ухвалою від 24.09.2024 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" до Головного управління ДПС України у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.03.2024 року № 01, № 01 та призначив справу № 400/5624/24 до судового розгляду по суті на 15.10.2024 року.

Судове засідання, призначене на 15.10.2024 року, відкладено на 31.10.2024 року.

24.09.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач вказав, що ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» вважає, що основні засоби, віднесені Платником податку до 4 групи, за своєю сутністю є обладнанням та машинами, є відокремлені, не пов`язаними із землею, без несучо - огородувальних конструкцій, такими, що можуть бути виокремлені та використовуватись незалежно один від одних електростанції, а отже призначені для виконання певних самостійних функцій. А тому можуть бути визначені як окремі основні засоби. Проте із наведених вище Правил, електроустановкою розглядається як єдиний комплекс різних елементів, а поділ її на частини передбачає втрату спроможності виконувати єдину мету, для якої електроустановка була збудована (змонтована). Перевіркою встановлено, що ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» (Замовник) було укладено договір від 20.11.2018 №06/2911-18 з ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» (код за , Виконавець) про приєднання електроустановок, призначених для виробництва електричної енергії. Крім того, перевіркою встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ТОВ «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» зареєстровано наступне нерухоме майно: фотогальванічна електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА - АЛЬФА» (реєстраційний номер 242, загальною площею 23,3 кв.м., право власності зареєстровано 22.04.2021 року). Тобто, фотогальванічна електростанція, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 підпадає під класифікацію комплексних промислових споруд, до класу 2302 - «Споруди підприємств електроенергетики». Відтак, даний об`єкт основних засобів має обліковуватись на рахунку бухгалтерського обліку 103 «Будівлі та споруди».

Судове засідання, призначене на 31.10.2024 року, відкладено на 14.11.2024 року.

13.11.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач вказав, що фотоелектричні установки та модулі СЕС, інвертори, трансформатори, засоби обліку, комірки для їх розміщення та з`єднання, тощо віднесені до 4 групи «Машини та обладнання». Це, у свою чергу, спростовує висновки відповідача про необхідність обліку сонячної станції як об`єкта 3 групи «Будівлі та споруди» та підтверджує правомірність дій позивача.

Судове засідання, призначене на 14.11.2024 року, відкладено на 05.12.2024 року.

Судове засідання, призначене на 05.12.2024 року, відкладено на 19.12.2024 року.

Судове засідання, призначене на 19.12.2024 року, відкладено на 30.01.2025 року.

В судовому засіданні 30.01.2025 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ "Піві Прогресівка-Альфа" зареєстроване Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області 22.12.2017 року №0001080.

Основним видом діяльності якого є виробництво електроенергії (КВЕД 35.11).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 11.01.2024 року № 27/14-29-07-10, №28/14-29-07-10, №29/14-29-07-10, №30/14-29-07-10, №31/14-29-07-10, №32/14-29-07-10 та копій наказів Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27.12.2023 року № 1414-п, який направлено ТОВ "Піві Прогресівка-Альфа" рекомендованим повідомленням про вручення, проведено документальну планову виїзну перевірку.

Перевірку проведено з відома директора ТОВ "Піві Прогресівка-Альфа" Бовсуновського Максима Андрійовича.

Перевірка проводилась з 11.01.2024 року по 31.01.2024 року. Термін перевірки продовжувався з 25.01.2024 року по 31.01.2024 року на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 18.01.2024 року № 77-п.

За результатами вказаної вище перевірки Головного управління ДПС у Миколаївській області складено акт №1835/14-29-07-01/41827683 від 07.02.2024 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа", яким встановлено, зокрема, порушення ТОВ "Піві Прогресівка-Альфа":

п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.п.138.3.1, п.п. 138.3.3, п.138.3 ст.138, п.п. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2019 рік на суму 65458 грн.;

п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.п.138.3.1, п.п. 138.3.3, п.138.3 ст.138, п.п. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, у т.ч. по періодах:

- за три квартали 2021 року на суму 20390496 грн. (у т.ч. ІІІ квартал 2021 року на суму 20390496 грн);

- за 2021 рік на суму 47390184 грн. (у т.ч. IV квартал 2021 року на суму 26999688 грн);

- за І квартал 2022 року на суму 77949745 грн;

- за півріччя 2022 року на суму 111109172 грн. (у т.ч. II квартал 2022 року на суму 33159427 грн);

- за три квартали 2022 року на суму 141711236 грн. (у т.ч. III квартал 2022 року на суму 30602064 грн);

- за 2022 рік на суму 161190412 грн. (у т.ч. IV квартал 2022 року на суму 19479176 грн);

- за I квартал 2023 року на суму 297613376 грн;

- за півріччя 2023 року на суму 218388936 грн. (у т.ч. II квартал 2023 року на суму 27070864 грн);

- за три квартали 2023 року на суму 155087095 грн. (у т.ч. III квартал 2023 року на суму «-» 63301841 грн);

п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) (ряд. 21) на загальну суму 8 141 012 грн., в т.ч. за вересень 2023 року на суму 8 141 012 грн.

На підставі акту перевірки №1835/14-29-07-01/41827683 від 07.02.2024 року, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 07.03.2024 року №01, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 8 141 012 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 07.03.2024 року №01, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 155087095 грн.

Не погодившись з висновками податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та прийнятими Головним управління ДПС в Миколаївській області податковими повідомленнями-рішеннями від 07.03.2024 року №01, №01, позивач оскаржив вказані рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно із п.п. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 ПК України, розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 розділу I цього Кодексу, п.п. 138.3.2, 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Підпунктом 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України встановлено мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів (крім випадку застосування виробничого методу нарахування амортизації) та визначено, що мінімально допустимі строки корисного використання для група 3 будівлі є 20 років та для групи 4 машини та обладнання 5 років.

Так, мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів використовуються з урахуванням наступного. У разі коли строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку менше ніж мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів, то для розрахунку амортизації використовуються строки, встановлені цим підпунктом. У разі коли строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені цим підпунктом, то для розрахунку амортизації використовуються строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів, встановлені в бухгалтерському обліку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.

Пунктом 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» визначено наступні поняття:

- Амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації);

- Основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік);

- Об`єкт основних засобів це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.

Пунктами 7 та 8 вказаного Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку визначено, що придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів. Первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються в зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів; інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою. Фінансові витрати не включаються до первісної вартості основних засобів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати»). Первісна вартість об`єкта основних засобів збільшується з одночасним створенням забезпечення на обґрунтовану розрахунком суму зобов`язання, яке відповідно до законодавства виникає у підприємства щодо демонтажу, переміщення цього об`єкта та приведення земельної ділянки, на якій він розташований, у стан, придатний для подальшого використання (зокрема на передбачену законодавством рекультивацію порушених земель).

Підпунктами 5.1.3 та 5.1.4 п.п. 5.1 п. 5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509) встановлено, що для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: 5.1.3. Будівлі, споруди та передавальні пристрої; 5.1.4. Машини та обладнання.

У відповідності до п.п. 1.3 та 1.4 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: 1.3 Будівлі, споруди та передавальні пристрої; 1.4 Машини та обладнання.

Згідно із п. 23 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 7 встановлено, що амортизацією є систематичний розподіл вартості, що амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання.

Згідно із п. 4 П(С)БО 7, основні засоби - це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою їх використання у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше 1 року (або операційного циклу, якщо він довший за 1 рік).

Пунктом 7 П(С)ПО 7 визначено, що одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів.

Відповідно до абз. 9 п. 3 П(С)ПО 7, об`єкт основних засобів це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством.

Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.

Таким чином, з огляду на вищевикладені норми П(С)ПО 7 вбачається, що підприємства мають право поділу об`єкта основних засобів, який складається з частин і кожна з цих частин може визначатися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Окрім того, платник податку має враховувати термін корисного використання об`єкта, який би не впливав на викривлення інформації про основні засоби у фінансовій звітності.

Водночас, згідно із п. 4 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 одиницею обліку основних засобів є окремий об`єкт. Окремим об`єктом основних засобів є: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдями до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс певну роботу тільки у складі комплексу, а не самостійно; незавершені капітальні інвестиції; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин (компонентів), які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку окремим об`єктом основних засобів.

Пунктом 7 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів передбачено, що для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами, зокрема:

1. Основні засоби.

1.1. Земельні ділянки.

1.2. Капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом.

1.3. Будівлі, споруди та передавальні пристрої.

1.4. Машини та обладнання.

1.5. Транспортні засоби.

1.6. Інструменти, прилади, інвентар (меблі), тощо.

Відповідно до пункту 8 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, для аналітичного обліку та забезпечення спостереження за використанням у місцях експлуатації основних засобів кожному об`єкту присвоюється інвентарний номер. Якщо частина (компонент) основних засобів визнана підприємством окремим об`єктом основних засобів, то їй також присвоюється інвентарний номер. Інвентарний номер закріплюється за об`єктом основних засобів на весь час його знаходження на даному підприємстві. інвентарні номери об`єктів основних засобів, що вибули, не присвоюються іншим об`єктам основних засобів, які надійшли на підприємство, протягом періоду, який забезпечує виключення ідентифікування нових об`єктів з тими, що вибули (наприклад, протягом строків зберігання документів). Орендовані об`єкти основних засобів можуть залишатися з інвентарним номером орендодавця (якщо таких інвентарних номерів орендарем не присвоєно об`єктам основних засобів).

Дані про кожний інвентарний об`єкт основних засобів заносяться до інвентарної картки або іншого регістру аналітичного обліку основних засобів. Інвентарні картки реєструються в опису інвентарних карток обліку основних засобів. інвентарні картки в картотеці бухгалтерії розташовуються за групами основних засобів з виділенням окремої групи таких об`єктів, що тимчасово не експлуатуються (капітальний ремонт, реконструкція та інше поліпшення і консервація об`єктів) (пункт 9 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів).

Пунктами 24 та 25 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку визначено, що при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори. Строк корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів переглядається в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання. Амортизація об`єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем зміни строку корисного використання.

Згідно із пунктом 26 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 встановлено, що амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів, зокрема, прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів. Нарахування амортизації може здійснюватися з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу).

Відповідно до пунктів 29 і 30 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12. Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об`єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу амортизації припиняється з дати, що настає за датою вибуття об`єкта основних засобів. Суму нарахованої амортизації всі підприємства відображають збільшенням суми витрат підприємства і зносу основних засобів.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу), зокрема для групи 3 будівлі - в 20 років та для групи 4 машини та обладнання - в 5 років.

В той же час, якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Водночас при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивач за межами населеного пункту с. Прогресівка на території Ташинської сільради, Березанського району, Миколаївської області здійснив будівництво та відповідне введення в експлуатацію сонячної електростанції, яка є окремою спорудою підприємства енергетики з кодом об`єктів згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000-2302.4 «Електростанція на нетрадиційних джерелах енергії введено в експлуатацію».

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано права власності на фотогальванічну електростанцію "Піві Прогресівка - Альфа" (реєстраційний номер 242, загальною площею 23,3 кв. м., право власності зареєстровано 22.04.2021 року.

На підставі наказів директора ТОВ "Піві Прогресівка - Альфа" введено в експлуатацію об`єкти, зокрема, наказами від 01.07.2021 року №№ОЗ-27, ОЗ-25, ОЗ-24, ОЗ-23, ОЗ-22, ОЗ-20, ОЗ-19, ОЗ-18, ОЗ-17, ОЗ-16, ОЗ-15, ОЗ-14, ОЗ-13, ОЗ-12, ОЗ-11, ОЗ-10, ОЗ-9, ОЗ-8, ОЗ-7, ОЗ-6, ОЗ-5, ОЗ-4, ОЗ-3, ОЗ-2, ОЗ-1, від 31.12.2022 року №ОС-11, від 30.11.2022 року №ОС-10, від 31.10.2022 року №№ОС-8, ОС-9, від 30.09.2022 року №№ОС-5, ОС-6, від 31.07.2022 року №ОС-3, від 01.01.2022 року №ОС-1.

Позивач визначив зазначену електростанцію як споруду з кодом об`єктів згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000-2302. Водночас, відповідно до технічних характеристик, наведених в документах, наданих до перевірки, фотогальванічна електростанція є окремим цілісним об`єктом нерухомого майна, що використовуються в господарській діяльності платника податків для виробництва електричної енергії. Тобто, на думку контролюючого органу, відповідно до приписів ПК України, а саме ст. 138, якою визначено мінімально допустимі строки амортизації, необхідно використовувати терміни корисного використання об`єкту - сонячна електростанція, як для групи основні засоби «Споруди» (група 3).

В свою чергу, суд встановив, що ТОВ "Піві Прогресівка - Альфа" здійснило облік основних засобів по двох категоріях:

автодорога, адміністративно-побутова будівля, кабельні мережі, металлоконструкції під фотоелементи, огорожа на субрахунку 103 "Будівлі та споруди" з мінімально допустимим строком амортизації - 5 років та амортизувало як споруди;

ASKOЕ, Function Module, USВ-Adapter2000-C, USB-Adapter2000-C, Smart USB-WLAN Adapter, MCCB(NOM5-250VM250/3/TMD CZ*2), Eлектрична апаратура для комутації або захисту електричних кіл, РPC Power Plant Controller Контролер, PSSU/ Peripheral Substation Unit, Периферійний блок підстанції, Subassembly|Accessories, Inverter Terminal for SUN2000НA V300R001 C00, Switching Station Alpha with 1 input / Комутаційна станція Alpha з 1 входом, Transformer Station, Трифазний трансформатор 6300кВА, UPS LЕO LCD1000VA USB, Перетворювачі статичні, Інвентор Inverter, SUN2000-185KTL-Н1, PV INVЕRTЕR, KТП1-18, Метеорологічна станція, Модулі Monocrystallyne Framed Solar PV Module 380W - RSM144-6-3801,Папель температурного сенсору - РТ100 з 4-20 mA перетворювачем сигналу, Перстворювач напруги Еnergy Storage Module DBU20B-N12АЗ, 120mm (W)*300mm(D)*420mm(Н),48 V,20Ah, Прибор для вимірювання плотпості потоку сонячного випромінювання НukseFlux pyranometer, secondary s, Система вимірювання забруднення, Soiling Measurement System, 00-000023, Система відеоспостереження, 00-000024, Система диспетчерського управління SCADA, 00-000025, Трансформатор STS-6000K-Н1 -2000m-50-35/0.8-HE-І/30-Dу11/у11-ТурeІ + II- ES0-5kVA-LV0-OT0-IMD0-E-ESB0-LV, Трансформатор TЗPЛ-200 60/1, Частотний претворювач DPU30A-N06A1 на субрахунку 104 "Машини та обладнання" з мінімально допустимим строком амортизації - 2 роки та амортизувало як обладнання.

З акту перевірки вбачається, що службовими особами зроблено висновок про те, що позивачем нараховувалася амортизація в порушення норм ПК України, зокрема, ТОВ "Піві Прогресівка - Альфа" внаслідок поділу цілісного об`єкту нерухомого майна на частини з різним строком корисною використання (експлуатації) та невірної класифікації групи основних засобів, до яких належить електростанція, допущено завищення амортизаційних відрахувань в загальній сумі 36 512 078 грн.

Для встановлення обставин класифікації основних засобів як частин об`єкту сонячної електростанції та проведення відповідного розподілу по групах, позивачем до суду надано документи та матеріали, що стосуються інвентаризації основних засобів, які перелічені в Акті перевірки.

Зокрема, перелік основних засобів щодо яких ставиться питання амортизації в Акті перевірки включає наступні: сонячні панелі, опорні столи, розподільчі пристрої, інвертори, трансформатори.

З цього приводу, суд встановив, що всі розпорядчі документи позивачем були надані під час перевірки, а також долучені до матеріалів справи та досліджені судом в ході розгляду справи.

Пункт 23 П(С)БО 7 визначає, що строк корисного використання об`єкта встановлюється підприємством при зарахуванні цього об`єкта на баланс. На виконання вказаної норми позивачем видані вже згадані накази про введення в експлуатацію об`єктів основних засобів і визначення строків їх корисного використання. Цими наказами, основні засоби розділені на два види: нерухоме майно та обладнання. При цьому, до обладнання електростанції з строком корисного використання 24-360 місяців віднесено, зокрема, ASKOЕ, Function Module, USВ-Adapter2000-C, USB-Adapter2000-C, Smart USB-WLAN Adapter, MCCB(NOM5-250VM250/3/TMD CZ*2), Eлектрична апаратура для комутації або захисту електричних кіл, РPC Power Plant Controller Контролер, PSSU/ Peripheral Substation Unit, Периферійний блок підстанції, Subassembly|Accessories, Inverter Terminal for SUN2000НA V300R001 C00, Switching Station Alpha with 1 input / Комутаційна станція Alpha з 1 входом, Transformer Station, Трифазний трансформатор 6300кВА, UPS LЕO LCD1000VA USB, Перетворювачі статичні, Інвентор Inverter, SUN2000-185KTL-Н1, PV INVЕRTЕR, KТП1-18, Метеорологічна станція, Модулі Monocrystallyne Framed Solar PV Module 380W - RSM144-6-3801,Папель температурного сенсору - РТ100 з 4-20 mA перетворювачем сигналу, Перстворювач напруги Еnergy Storage Module DBU20B-N12АЗ, 120mm (W)*300mm(D)*420mm(Н),48 V,20Ah, Прибор для вимірювання плотпості потоку сонячного випромінювання НukseFlux pyranometer, secondary s, Система вимірювання забруднення, Soiling Measurement System, 00-000023, Система відеоспостереження, 00-000024, Система диспетчерського управління SCADA, 00-000025, Трансформатор STS-6000K-Н1 -2000m-50-35/0.8-HE-І/30-Dу11/у11-ТурeІ + II- ES0-5kVA-LV0-OT0-IMD0-E-ESB0-LV, Трансформатор TЗPЛ-200 60/1, Частотний претворювач DPU30A-N06A1.

Також згідно наданих до суду документів та доказів щодо бухгалтерського обліку позивача (фінансових звітів, оборотно-сальдових відомостей, актів наданих послуг, контрактів, специфікацій, митних декларацій, платіжних доручень) судом встановлено, що у відповідності до даних такого обліку вказані вище засоби є окремими основними засобами, із різним строком корисного використання і обліковуються як основні засоби четвертої групи для цілей амортизації «Машини та обладнання».

Також, з наданих до суду документів судом встановлено, що платником податків проводилася інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, з наданих до суду документів та матеріалів можна встановити, що позивачем було проведено класифікацію основних засобів, що є частинами об`єкту фотогальванічної електростанції та проведено їх розподіл по групах.

Крім того, досліджуючи питання можливості віднесення об`єкта енергетики до цілісного нерухомого майна, суд враховує нормативно-правовий акт, який встановлює порядок організації та ведення обліку у сфері теплопостачання, а саме Порядок (правила) організації та ведення обліку за ліцензованими видами діяльності суб`єктами господарювання у сфері теплопостачання, затверджені постановою НКРЕКП від 10.10.2017 року №1223.

У бухгалтерському та податковому обліку існують різні критерії визнання основних засобів.

Окремий податковий облік основних засобів зобов`язані вести лише ті платники, які коригують фінрезультат на податкові різниці.

Одиницею обліку є об`єкт основних засобів (п. 7 НП(С)БО 7).

Під об`єктом основних засобів розуміють:

- закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього;

- конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій;

- відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, у результаті чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу лише у складі комплексу, а не відокремлено;

- інший актив, що відповідає визначенню ОЗ, або частина активу, яку контролює підприємство (п. 4 НП(С)БО 7).

Як висновок можна зазначити, що якщо один об`єкт основних засобів складається із частин, що мають різний строк корисного використання, кожну частину можна визнати в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.

У контексті вказаного суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно з актом перевірки, контролюючий орган в обґрунтування доводів щодо необхідності віднесення сонячних електростанцій до цілісного об`єкту нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності платника податку для виробництва електроенергії, посилається на ДК 018-2000 «Державний класифікатор будівель і споруд», однак відповідно до державного класифікатора, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, даний документ є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 №971 «Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року» та не пов`язаний з бухгалтерським та податковим обліком основних засобів та їх амортизацією.

Закон України «Про альтернативні джерела енергії» визначає, що об`єкти альтернативної енергетики - енергогенеруюче та інше обладнання, що виробляє енергію за рахунок використання альтернативних джерел енергії, частка яких становить не менш як 50 відсотків від встановленої потужності всіх задіяних на об`єкті джерел енергії.

Відповідно до п. 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1467 при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких технологічних вимог, зокрема, засоби провадження господарської діяльності мають належати здобувачу ліцензії (ліцензіату) на праві власності та/або господарського відання, та/або користування, та/або перебувати у концесії, лізингу.

Окрім того, відповідно до Ліцензійних умов до заяви про отримання ліцензії здобувачем ліцензії додаються документи згідно з переліком. Одним з таких документів є відомість про місця та засоби провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.

При оформленні зазначеного документа необхідно зазначати найменування та тип всього енергогенеруючого обладнання та їх заводський та інвентарний номери. Дана обставина є свідченням того, що поділ енергогенеруючого обладнання на окремі об`єкти є прямою вимогою Ліцензійних умов.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов переконання, що фактично об`єкт альтернативної енергетики відповідно до наведених вище норм є сукупністю засобів (інструментів) якими є енергогенеруюче та інше обладнання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.

Міжнародні стандарти фінансової звітності (далі міжнародні стандарти) прийняті Радою міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

За приписами ч. 2 та 3 ст. 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, материнські підприємства груп, у складі яких є підприємства, що становлять суспільний інтерес, материнські підприємства великої групи, які не належать до категорії великих підприємств, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Також, у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» регламентовано, що підприємство самостійно, зокрема, визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

В свою чергу, враховуючи вказане, судом було встановлено, що Наказом №1-А від 01.08.2019 «Про організацію бухгалтерського обліку та облікової політики» позивачем затверджено Положення про облікову політику та введено його в дію.

Пунктом 2.2.1.2 Положення про облікову політику передбачено, основні засоби класифікувати відповідно до статті 5 П(С)БО №7 «Основні засоби» по наступних групах та самостійно встановити строк корисного використання об`єкта основних засобів:

- будівлі, споруди термін експлуатації 1 80-600 місяців;

- машини і устаткування термін експлуатації 24-360 місяців;

- інструменти, прилади, інвентар, меблі термін експлуатації 48-60 місяців;

- комп`ютери та інші електронні прилади термін експлуатації 24-360 місяців.

Пунктом 2.2.1.4 Положення встановлено, що для обліку основних засобів використовувати балансовий рахунок №10 «Основні засоби».

Одиницею бухгалтерського обліку запасів визнається їх найменування.

Таким чином, з викладеного можна дійти висновку, що позивач врахував вимоги НП(с)БО 7 «Основні засоби» в обліковій політиці.

Також суд дійшов висновку, що платник податку самостійно визначає на підставі розпорядчого акту строк корисного використання основних засобів підприємства для цілей нарахування амортизації. Відсутні також відповідні роз`яснення і на рівні індивідуальних податкових консультацій ДПС України.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачем зауважень чи порушень позивачем ведення податкового обліку не встановлено.

При цьому, суд звертає увагу, що положення ПК України містять виключно вимоги щодо мінімально допустимих строків амортизації основних засобів. Вищенаведені положення також не містять обмежень чи спеціальних процедур щодо визначення строків корисного використання основних засобів для цілей амортизації, пов`язаних із даними сертифікатів якості чи строків гарантійного обслуговування таких основних засобів.

Водночас, відповідно до наведеної у пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України класифікації груп основних засобів та інших необоротних активів і мінімально допустимих строків їх амортизації, до 4-ї групи основних засобів відносяться машини та обладнання з мінімально допустимим строком корисного використання 5 років.

Згідно з положеннями пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України, мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів використовуються з урахуванням наступного.

У разі, якщо строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку менше, ніж мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів, то для розрахунку амортизації використовуються строки, встановлені пп. 138.3.3 ПК України.

У разі, якщо строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України, то для розрахунку амортизації використовуються строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів, встановлені в бухгалтерському обліку.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що строк корисного використання основних засобів (Будівлі та споруди) складає 360 місяців та основних засобів (Машини та обладнання) складає 24 місяці.

Відтак, строки корисного використання об`єктів основних засобів (обладнання), які є частинами об`єкту (гальванічна електростанція) в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України для 4 групи основних засобів.

Отже, використання для нарахування амортизації строків корисного використання (експлуатації) зазначених об`єктів основних засобів, встановлених в бухгалтерському обліку позивача, і які дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України для 4 групи основних засобів, відповідає вимогам пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України.

З Акту перевірки вбачається, що контролюючий орган посилається на розраховану суму амортизації за даними податкового обліку платника податку за 3 квартали 2023 року в розмірі 3 671 038 грн.

Разом з тим, судом встановлено, відповідно до уточнюючої декларації за 9 місяців 2023 сума податкової амортизації становить 75 070 857, з них 3-тя група - 3 688 804 грн, 4-та група - 71 382 053 грн.

Вказаною уточнюючою Декларацією позивач виправив помилково не враховані витрати по амортизації основних засобів за даними податкового обліку.

Уточнююча декларація була направлена контролюючому органу засобами електронного зв`язку 27.12.2023 року.

У відповідності до матеріалів справи, 27.12.2023 року було отримано квитанцію 2 про прийняття уточнюючої податкової декларації.

Суд зауважу, що податкова декларація вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 статті 49 ПКУ не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених пунктом 49.9 статті 49 ПКУ, не надсилає його платнику податків у встановлений статтею 49 ПКУ строк (підпункт 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПКУ).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що доводи податкового органу про те, що позивач повинен обліковувати об`єкти гальванічної електростанції на балансі товариства за третьою групою як «споруди» із строком їх амортизації 15 років є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Щодо твердження відповідача про нереальність господарських операції позивача з контрагентами ТОВ "СУНЕЛ" та ТОВ "АУКСИЛІУМ", суд зазначає наступне.

Між ТОВ «ПІВ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» (Замовник) та ТОВ «СУНЕЛ» (Підрядник) 30 травня 2019 року укладено договір підряду «ПРОЕКТ З БУДІВІІИЦТВА СОНЯЧНОЇ ФОТОВОЛЬТАЇЧНОЇ ЕЛЕКТРОСТАНЦІЇ «АЛЬФА» (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Замовник потребує, щоб Підрядник прийняв Матеріали, що надаються Замовником у відповідному Місці поставки, виконати проектні Роботи, поставити такий інший Товар, як може вимагатись для будівництва, установки, під`єднання, введення в експлуатацію та випробування Робіт (та виправити будь-які Дефекти в них), виконаних власними силами - Підрядника на об`єкті Замовника, що стосуються сонячної фотовольтаїчної електростанції з очікуваною розрахованою потужністю 19 МВт, яка буде розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :10:000:0090 (загальною площею 24,4304 га), розташованій на території Ташинської сільської ради Березанського району Миколаївської області за межами населеного пункту, Україна (далі - Проект).

Відповідно до п. 10, 11, керуючись принципом свободи договорів, що визнається відповідно до Застосовного закону, Сторони підтверджують, що цей Договір був підготовлений з використанням елементів Умов контракту FIDIC для Проектів ЕРС/здачу об`єктів «під ключ» (видання 1999 року) із дозволом від FIDIC.

На умовах укладеного договору ТОВ "СУНЕЛ" зобов`язувалося під ключ збудувати фотовольтаїчну електростанцію.

На виконання умов Договору Замовник на будівельному майданчику передав ТОВ «СУНЕЛ» обладнання до монтажу, що підтверджується відповідними Актами приймання -передачі.

Сторонами складено акти приймання - передачі частково виконаних робіт від 17.04.2020 №17/04, від 21.04.2020 №21/04, від 04.05.2020 №04/05.

Інспектування стану виконання робіт здійснювалось шляхом складання звітів про хід виконання робіт: Звіт за вересень 1200-1-PWCH-РС-RPT-007, Звіт за жовтень 1200-1-PWCH-РС-RPT-009, Звіт за листопад 1200-1-PWCH-РС-RPT-011, Звіт за грудень 1200-1-PWCH-РС-RPT-013, Звіт за січень, 1200-1-PWCH-РС-RPT-015, Звіт за лютий 1200-1-PWCH-РС-RPT-017, Звіт за березень 1200-1-PWCH-РС-RPT-019, Звіт за квітень 1200-1-PWCH-РС-RPT-021, Звіт за травень 1200-1-PWCH-РС-RPT-023

Кожен звіт містить, фотофіксацію робіт на поточний місяць.

У травені 2020 Сторони підписали підсумкову відомість ресурсів та Акт приймання-передачі виконаних робіт.

Розрахунки за договором проведені в повному обсязі.

Податкові накладні виписані та зареєстровані.

Також, між позивачем і ТОВ «АУКСИЛІУМ» укладено Договір № 3 про надання інжинірингових та консультаційних послуг у сфері будівництва від 03 березня 2020 року (далі - Договір).

У відповідності до умов Договору №3 про надання інжинірингових та консультаційних послуг у сфері будівництва від 03 березня 2020 року Підрядник взяв на себе зобов`язання щодо проведення технічного аудиту (дослідження) щодо якості та повноти робіт щодо будівництва об`єкта «Нове будівництво комплексу будівель та споруд: фотогальванічна електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА АЛЬФА» та надання інших послуг, зокрема:

перевірка проектної, кошторисної та наявної технічної документації;

перевірка виконання робіт відповідно до технічних рішень та завдання на проектування;

перевірка дотримання містобудівних робіт при виконанні підготовчих та будівельних робіт на станції;

інжинірингові послуги, що включають координацію діяльності всіх учасників будівництва, а також здійснення технічного нагляду за будівництвом станції;

надання консультацій технічного, економічного, фінансового та іншого характеру щодо виконання робіт на станції;

перевірка дотримання проектно-кошторисної документації при встановлення обладнання;

перевірка проведення випробування встановленого обладнання та систем;

координація дій Товариства з метою забезпечення безперешкодного та вчасного введення в експлуатацію СЕС та отримання документу про введення станції в експлуатацію (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору результати послуг, визначених у цьому Договорі, оформлюються детальним Актом приймання-передачі наданих послуг та/або детальним Звітом про надані послуги.

За результатом надання послуг був складений акт виконаних робіт від 12.10.2020 року.

Результати послуг оформлені звітами - двома Комплексними аналізами об`єкта будівництва.

Розрахунки за договором проведені в повному обсязі. Податкові накладні виписані та зареєстровані.

Суд не погоджується з висновками акту перевірки та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв`язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду та відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п. 186.1 ст. 186 ПК України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються ПК України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону "Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару із з`ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб`єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 ПК України, саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Під час судового розгляду з`ясовано, що позивач та його контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб`єкти господарювання та як платники податків, відомості про них були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Основним видом діяльності позивача є виробництво електроенергії (КВЕД 35.11).

Судом встановлено, що ТОВ "ПІВІ ПРОГОРЕСІВКА - АЛЬФА" укладено договір підряду "Проект з будівництва сонячної фотовольтаїчної електростанції "Альфа" з ТОВ "СУНЕЛ" та договір про надання інжинірингових та консультаційних послуг у сфері будівництва з ТОВ "АУКСИЛІУМ".

Судом встановлено, що перевіряючим були надані всі первинні документи - договори, акти приймання - передачі, Звіти, платіжні доручення, та інші документи на підтвердження господарських операцій із вказаними контрагентами. Вказані документи надані і до суду.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд доходить висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - постачальниками.

Надані позивачем первинні документи містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені печатками відповідних підприємств, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу України та, відповідно, підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а тому в розумінні ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного переміщення товару.

Судом встановлено, що в кожному випадку надання послуг постачальником виписувались податкові накладні. Всі податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо висновків перевіряючих про неможливість проведення контрагентами ланцюгу господарських операцій (відсутній транспорт, майно; відсутні дані щодо наявності основних засобів; відсутні трудові ресурси та інші), то ці висновки не можуть бути підставою для зменшення суми податкового кредиту та податкового зобов`язання з ПДВ.

Податкове законодавство не пов`язує право платника на податковий кредит з перебуванням його постачальника за юридичною адресою, з повнотою відображення постачальником у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою постачальником податків до бюджету, з дотриманням ним законодавчо встановлених умов провадження господарської діяльності, в зв`язку із відсутністю в нього трудових та матеріальних ресурсів.

На думку суду, відсутність персоналу, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкт господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Посилання податкового органу на незабезпеченість контрагента у достатній кількості трудовими ресурсами, технікою (машинами та механізмами), оскільки до такого висновку податковий орган прийшов без дослідження первинних документів відповідних суб`єктів господарювання, а виключно на підставі даних, що містяться в електронних базах органів фіскальної служби, при цьому відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру (акордно-епізодична оренда чи залучення трудових ресурсів). Виконання поставок, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних фондів та транспортних засобів, значної кількості трудових ресурсів, адже звичаями ділового господарського обороту встановлені й інші можливості залучення матеріально-технічних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах ( на умовах оренди, найму, комісії, концесії за цивільними договорами тощо). Для цього треба вивчати специфіку діяльності підприємства та безпосередньо зміст операцій контрагента, зазначеного контролюючим органом не здійснювалось.

Чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В свою чергу, податковий орган не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентом.

Акт перевірки не містить обставин з відповідними доказами, що господарські операції не відбулись, та відповідно не настали зміни майнового стану платника податків за результатами її здійснення.

Судом встановлено, що висновки перевіряючих про наявність порушень зі сторони позивача ґрунтуються на податковій інформації відносно контрагентів контрагента позивача щодо подання ними звітності, наявності трудових та матеріальних ресурсів.

Проте суд вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, посилання в ньому на вказану інформацію, оскільки без дослідження виконання договорів контрагентами позивача, дослідженням та перевіркою самих контрагентів, їх первинних бухгалтерських документів, умов виконання договору, такі висновки не ґрунтуються на законодавстві і не можуть бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов`язань позивачу.

Враховуючи викладене суд вважає обґрунтованими доводи позивача, який також посилається на не доведеність будь-яких порушень зі сторони контрагентів по господарським операціям з ним.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не надано доказів того, що по спірних операціях у позивача була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та його контрагенти діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Верховним Судом в постанові від 19.06.2018 року по справі №806/4988/13-а викладений висновок, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суд зауважує, що фотогальванічна електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» введена в експлуатацію 26.02.2021 року.

Згідно сертифіката про прийняття в експлуатацію зафіксовано, що генеральним підрядником є ТОВ «Сунел». Право власності на фотогальванічну електростанцію зареєстровано 22.04.2021 року (реєстраційний номер 242). Електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА-АЛЬФА» Приєднана до електричних мереж ДП «НЕК «Укренерго», що підтверджується Актом від 31.01.2022 року отримашія/надання послуги з приєднання до Договору №06/2911-18 від 20.11.2018 року. Позивач відповідно до постанови НКРЕКП від 14.01.2020 року №109 отримав ліцензію на право проводження господарської діяльності з виробництва електричної енергії на об`єкті електроенергетики фотогальванічна електростанція «ПІВІ ПРОГРЕСІВКА -АЛЬФА».

З моменту введення сонячної електростанції в експлуатацію до 30.09.2023 (кінця періоду перевірки) було згенеровано та продано 49 876 Мегаватт годин електричної енергії, що підтвердждується матеріалами справи.

Тобто, реальність операції з придбання послуг у контрагентів додатково підтверджується використанням результатів цієї операції для цілей господарської діяльності позивача, що також підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його відзив, і не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу даної позовної заяви майнового характеру у розмірі 30280,00 грн.

Таким чином, оскільки вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень судом задоволені, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 30280,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" (вул. Центральна, 35, оф. 1, с-ще Березанка, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 57401, ідентифікаційний код 41827683) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код 44104027) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.03.2024 року № 01, № 01 - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПC у Миколаївській області від 07.03.2024 року №01.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПC у Миколаївській області від 07.03.2024 року № 01.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код 44104027) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Піві Прогресівка-Альфа" (вул. Центральна, 35, оф. 1, с-ще Березанка, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 57401, ідентифікаційний код 41827683) судові витрати в розмірі 30280,00 грн.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.02.2025 року.

Суддя А.В. Величко