Справа № 522/9515/24
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/4441/21
Провадження № 2-а/202/25/2022
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2025 року Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Малінов О.С., ознайомившись із адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення № 18/2022 від 21.09.2022 р. про примусове повернення ОСОБА_1 за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.10.2022 р..

Разом з позовною заявою позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

18 лютого 2025 року дана справа надійшла до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана судді Малінову О.С..

Вивчивши позовну заяву позивача та додані до неї документи, заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

В якості обґрунтування поважності пропущеного строку для звернення до суду, позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду вказав, що оскільки він в достатній мірі не володіє мовою судочинства та є юридично необізнаним, тому у нього була ускладнена можливість своєчасно скористатись своїм правом щодо звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та свобод.

При цьому згідно з копії рішення № 18/2022 від 21.09.2022 р. про примусове повернення ОСОБА_1 за межі України та зобов`язання покинути територію України до 20.10.2022 р. Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, вбачається, що позивач ознайомлений із вказаним рішенням, що підтверджується власним підписом.

Дослідивши надану позивачем заяву, врахувавши викладені обставини, суддя наголошує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому відповідно до ст. 286 КАСУ, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Для з`ясування поважності причин пропуску строку звернення до суду слід дослідити питання можливості та обов`язковості досудового порядку вирішення спору (ч. 4 ст. 122 КАС України ).

Оцінка посиланням позивача на те, що він не володіє мовою судочинства та є юридично необізнаним, тому у нього була ускладнена можливість своєчасно скористатись своїм правом щодо звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та свобод, не можуть вважатися поважною причиною для пропущення строку для звернення до суду із позовом у визначений строк.

Поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Згідно із ч.1, 2ст.77КАС України кожна із сторін повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

Хоча в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, поряд з тим обов`язок доказування поважності причин пропущення процесуального строку покладається саме на сторону позивача.

Окрім цього, частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Також варто зазначити, що у постанові від 25.03.2020 у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вищенаведене засвідчує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на наведене, суд не вважає доведеним позивачем існування поважної причини пропущення наданого законом 10-денногостроку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Під час вивчення матеріалів справи, позивачем не наведено вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права.

Суд вважає, що у даному конкретному випадку строк звернення до адміністративного суду обчислюється не з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а з дня винесення відповідачем спірної постанови, тобто з 21.09.2022 р., у зв`язку з чим, посилання позивача в заяві про поновлення пропущеного строку, та подання позовної заяви до суду лише 17 червня 2024 року, не свідчать про наявність підстав для поновлення вищевказаного строку.

Згідно із ч. 2ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У відповідності до п. 9 ч. 4ст. 169 КАС України, позовна заяви повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, керуючись п.1,9 ч.4 ст.169 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення № 18/2022 від 21 вересня 2022 року, вважати неподаним та повернути його позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя