Справа № 440/7098/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р.Справа № 440/7098/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання Щурової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 (суддя Костенко Г.В.; м. Полтава) по справі № 440/7098/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині притягнення сержанта з матеріального забезпечення 2 піхотної роти 2 піхотного батальйону Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «догана»;

- визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині притягнення сержанта з матеріального забезпечення 2 піхотної роти 2 піхотного батальйону Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за завдані державі збитки в розмірі 118029 (сто вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять) гривень 90 копійок;

- визнати протиправним та скасувати п. 4.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині утримання з солдата ОСОБА_1 суми нанесених державі збитків служби в розмірі 118029 (сто вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять) гривень 90 копійок згідно чинного законодавства.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що службове розслідування за наказом відповідача № 155 від 11 березня 2024 року проведено поверхнево, без вивчення всіх обставин справи, що призвели до втрати військового майна, без встановлення: вини позивача; причинного зв`язку між неправомірними діями позивача та подією, що трапилась; за відсутності жодних конкретних встановлених фактів неналежного виконання позивачем службових обов`язків; без конкретизації вимог нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; без з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню. Також, вказує, що до матеріалів службового розслідування не надано доказів на підтвердження того, що військове майно, описане у акті службового розслідування від 18.05.2024 №24, було передано позивачу під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування, або для іншої мети саме позивачу і що в його обов`язки входило. Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії позивача призвели до втрати військового майна. Зазначає, що 14.09.2023 позивача призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону В/Ч НОМЕР_1 наказом Командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу), але його не було ознайомлено зі службовою (посадовою) інструкцією та функціональними обов`язками; з позивачем не проведено заняття щодо зберігання, ремонту речового майна та ведення його обліку; не призначено матеріально відповідальною особою.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 440/7098/24 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 440/7098/24 скасувати повністю та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що акт службового розслідування відповідача № 24 не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, оскільки, за змістом останнього, комісією не встановлені причинний зв`язок між правопорушенням та його наслідками, мотив правопорушення, мета вчинення правопорушення, ступінь та форма вини позивача. Вказує, що акт службового розслідування № 24 та оскаржуваний наказ відповідача № 22-ОД від 18.04.24 обмежені лише формальними посиланнями на неналежне виконання своїх посадових обов`язків позивачем, не вказавши чітко суть вчиненого позивачем порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання його посадових обов`язків положення (пункти) посадової інструкції та обставини допущених позивачем проступків. Не містять вони також даних про час вчинення і час виявлення проступку та обґрунтування підстав обрання певного виду стягнення.

Вказує, що відповідач порушив вимоги п. 2 розділу VI Порядку № 608, оскільки не ознайомив позивача з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та актом службового розслідування № 24.

Вказані обставини свідчать про допущені грубі порушення порядку проведення службового розслідування та притягнення до відповідальності, які визначені Дисциплінарним статутом та Порядком № 608, у зв`язку з чим позивач вважає, що такі протиправні дії та рішення відповідача є достатніми підставами для задоволення позову позивача.

Зазначає, що позивач обіймав посаду сержанта із матеріального забезпечення 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , а притягнули до відповідальності сержанта із матеріального забезпечення 2 піхотної роти 2 піхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , попри те, що рапорт на прийняття посади позивач не писав, переведений на цю посаду не був.

Також, вказує, що підставою закріплення за військовослужбовцем певного майна, як за матеріально відповідальною особою, є наказ командира частини. Проте, відповідачем до матеріалів справи не додано відповідний наказ про закріплення за позивачем переліку майна, вказаного в акті службового розслідування, та не надано жодного іншого доказу, що ОСОБА_1 приймав матеріальні засоби, вказані в акті службового розслідування, та отримував їх.

Крім того, зазначає, що відповідач не надав суду доказів ознайомлення позивача із службовою інструкцією та функціональними обов`язками за призначеною посадою, доказів проведення заняття щодо зберігання речового майна та ведення його обліку.

Не встановлено і розмір шкоди який нібито був нанесений військовій частині ОСОБА_1 для покладення відповідальності на позивача.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що до матеріалів службового розслідування та до суду не долучено довідку про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, що є порушенням п.3 розділу VIII Порядку № 608.

Відтак, службовим розслідуванням та матеріалами службового розслідування не встановлено, яким чином непоставлення на облік майна, яке не надходило до 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 призвело саме до майнової шкоди в розмірі 118029 грн. 90 коп..

З огляду на викладене, відповідачем не доведено, що матеріально відповідальною особою за майно, вказане в акті службового розслідування, та видачі вказаних матеріальних засобів є ОСОБА_1 .

Таким чином, ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки в результаті безконтрольної та не облікованої видачі військового майна, що призвело до нестачі військового майна на суму 118029 грн. 90 коп..

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 440/7098/24 залишити без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовій службі з 28.02.2022.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №3 від 14.09.2023, ОСОБА_1 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону відповідної Військової частини НОМЕР_1 . 14.09.2023 позивач приступив до виконання обов`язків на новій посаді.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 155 від 11.03.2024, на підставі рапорту начальника тилу заступника начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 , призначено службове розслідування по факту понаднормової видачі майна речовою службою в підрозділах стосовно посадових осіб, які отримували майно на підрозділи зі складу та видавали майно особовому складу у підрозділах Військової частини НОМЕР_1 , з метою з`ясування причин та умов.

Наказом відповідача № 22-ОД від 18.04.2024, за наслідками проведеного службового розслідування, за неналежне виконання посадових обов`язків, порушення вимог статей 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відповідно до ст. 45, п. б ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення Догана (п. 3 наказу) на сержанта із матеріального забезпечення 2 піхотної роти 2 піхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , а також притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду на суму 118029,90 грн. (п. 4 наказу) та наказано утримати 118029,90 грн. з солдата ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з п.3, п.4, п.4.2 наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 18.04.2024 № 22-ОД, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки службове розслідування таким, що проведене на підставі повно і всебічно зібраних та досліджених доказів, з дотриманням процедури, визначеної Дисциплінарним статутом та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами третьою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі по тексту Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 49 Статуту, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24 березня 1999 року (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до вимог статей 1, 2 та 3 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Як визначено статтею 54 Дисциплінарного статуту, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до положень статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

При цьому, статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З такого правового регулювання слідує, що військовослужбовець зобов`язаний дотримуватись військової дисципліни, яка зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно і неухильно додержуватися Конституції та законів України, порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. У разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир за необхідності вправі накласти на порушника дисциплінарне стягнення, яке визначено Статутом та відповідає військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (надалі Порядок №608), визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Згідно з пунктом 3 розділу II Порядку №608, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани за порушення військової дисципліни.

Відповідно до п. 43 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2023 №3, рядового ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04 вересня 2023 року №112-РС на посаду сержанта з матеріального забезпечення 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , який прибув з Військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , з 14 вересня 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до рапорту позивача від 14.09.2023 вх.№65, останній прийняв справи та приступив до виконання обов`язків за посадою сержанта з матеріального забезпечення 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.03.2024 №155 про призначення службового розслідування, прийнятого, у тому числі, на підставі рапортів начальника речової служби тилу логістики Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 04.03.2024 та 08.03.2024 про наявність ознак у діях позивача дисциплінарного проступку, було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов понаднормової видачі майна речової служби військової частини посадовим особам, які отримували майно на підрозділи зі складу та видавали майно особовому складу у підрозділах військової частини НОМЕР_1 .

Як було встановлено в ході службового розслідування, ОСОБА_1 здійснив понаднормову видачу військового майна, а саме:

Відповідно до речового атестату серії АА № 268 від 19.10.2023, виданого солдату ОСОБА_3 , останній отримав за попереднім місцем проходження служби черевики з високими берцями Талан (зима). Відповідно до роздавально-здавальної відомості №104 від 28.10.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_3 черевики з високими берцями Талан (зима).

Відповідно до речового атестату серії АА № 270 від 19.10.2023, солдат ОСОБА_4 отримав, серед іншого військового майна, бронежилет (один комплект). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю № 97 від 20.10.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_4 тактичний жилет (М-3) (один комплект).

Відповідно до речового атестату серії АА № 272 від 19.10.2023, солдат ОСОБА_5 отримав, серед іншого військового майна, шолом (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю № 97 від 20.10.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_5 балістичний шолом рівень III А (одну штуку).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості № 99 від 26.10.2023, позивач видав молодшому сержанту ОСОБА_6 чоботи гумові (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №115 від 30.10.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав молодшому сержанту ОСОБА_6 чоботи гумові.

Відповідно до речового атестату серії АА № 263 від 18.10.2023, солдат ОСОБА_7 отримав, серед іншого військового майна, черевики з високими берцями зимові (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №113 від 28.11.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_7 черевики з високими берцями Талан (зима) (одну пару).

Відповідно до речового атестату серії АА №43 від 17.10.2023, старший лейтенант ОСОБА_8 отримав, серед іншого військового майна, шолом ІІІА (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №139 від 19.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав старшому лейтенанту ОСОБА_8 шолом балістичний Т1В1 (один комплект).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №93 від 05.10.2023, позивач видав молодшому лейтенанту ОСОБА_9 балістичний шолом рівень НОМЕР_6 (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №69 від 03.01.2024, позивач повторно, понад встановленні норми, видав лейтенанту ОСОБА_9 шолом балістичний ББ Т1В1 (один комплект).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості № 69 від 03.01.2024, позивач видав солдату ОСОБА_10 чоботи гумові (одну пару). У подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №70 від 28.01.2024, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_10 чоботи гумові.

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №95 від 12.10.2023, позивач видав солдату ОСОБА_11 балістичний шолом, рівень НОМЕР_6 (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №139 від 19.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_11 шолом балістичний Т1В1 (один комплект).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості № 95 від 12.10.2023, позивач видав солдату ОСОБА_12 балістичний шолом, рівень НОМЕР_6 (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю № 139 від 19.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_12 шолом балістичний Т1В1 (один комплект).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості № 105 від 30.10.202, позивач видав солдату ОСОБА_13 чоботи гумові (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №106 від 01.11.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_13 чоботи гумові (одну пару).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №130 від 30.11.2023, позивач видав солдату ОСОБА_14 шолом кевларовий балістичний рівень IIIА (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №139 від 19.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_14 шолом балістичний Т1В1 (один комплект).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №130 від 30.11.2023, позивач видав солдату ОСОБА_15 шолом кевларовий балістичний рівень IIIА (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №139 від 19.12.2023, позивач видав солдату ОСОБА_15 шолом балістичний Т1В1 (один комплект) повторно, понад встановленні норми.

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №132 від 04.12.2023, позивач видав солдату ОСОБА_16 ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_17 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_18 - ремінь розвантажувальний (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №134 від 09.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми видав солдату ОСОБА_16 ремінь розвантажувальний (одну штуку,) солдату ОСОБА_17 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_18 - ремінь розвантажувальний (одну штуку).

Відповідно роздавально-здавальної відомості №131 від 04.12.2023 Позивач видав солдату ОСОБА_19 ремінь розвантажувальний одну штуку. В подальшому згідно роздавально-здавальної відомості №134 від 09.12.2023 Позивач повторно, понад встановленні норми видав солдату ОСОБА_19 ремінь розвантажувальний одну штуку .

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №132 від 04.12.2023, позивач видав солдату ОСОБА_20 ремінь розвантажувальний (одну штуку), комплект наколінників (одна пара), комплект налокітників (одна пара), сумка-підсумок бойова тип «Г» (одна штука). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №134 від 09.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_20 ремінь розвантажувальний (одну штуку), комплект наколінників (одна пара), комплект налокітників (одна пара), сумка-підсумок бойова тип «Г» (одна штука).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №132 від 04.12.202,3 позивач видав солдату ОСОБА_21 ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_22 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_23 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_24 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), молодшому сержанту ОСОБА_25 - ремінь розвантажувальний (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №134 від 09.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_21 ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_22 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_23 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), солдату ОСОБА_24 - ремінь розвантажувальний (одну штуку), молодшому сержанту ОСОБА_25 - ремінь розвантажувальний (одну штуку).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості № 131 від 04.12.2023, позивач видав солдату ОСОБА_26 ремінь розвантажувальний (одну штуку). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №134 від 09.12.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_26 ремінь розвантажувальний (одну штуку).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №114 від 28.11.2023, позивач видав молодшому сержанту ОСОБА_27 черевики з високими берцями Талан (зима) (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №117 від 28.11.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_27 черевики з високими берцями Талан (зима) (одну пару).

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №103 від 28.10.2023, позивач видав солдату ОСОБА_28 черевики з високими берцями Талан (зима) (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №347 від 26.09.2023, видав солдату ОСОБА_28 черевики з високими берцями Талан (зима) повторно, понад встановленні норми.

Відповідно до роздавально-здавальної відомості №349 від 30.10.2023, позивач видав солдату ОСОБА_29 черевики з високими берцями Талан (зима) (одну пару). В подальшому, згідно з роздавально-здавальною відомістю №113 від 28.11.2023, позивач повторно, понад встановленні норми, видав солдату ОСОБА_29 черевики з високими берцями Талан (зима).

Під час проведення службового розслідування, у поясненні від 16 квітня 2024 року, ОСОБА_30 визнав факт видачі інвентарного майна особовому складу підрозділу за відсутності речових атестатів, тобто без встановлення факту обґрунтування видачі інвентарного майна. Також, ОСОБА_1 визнав факт непроведення звіряння з речовою службою. При цьому, в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що «майно речове видавалося військовослужбовцям мною, повіривши їм на слово».

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування матеріально відповідальними особами Військової частини НОМЕР_1 вживалися заходи з повернення безпідставно та понаднормово виданого майна, проте позивачем жодних заходів з повернення безпідставно та понаднормово виданого майна вжито не було.

Відповідно до довідки-розрахунку від 05.04.2024 №1/95 про вартість шкоди завданої державі внаслідок перевитрати майна речової служби тилу логістики Військової частини НОМЕР_1 , позивачем внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків завдано державі збитки в розмірі 118029 гривень 90 копійок (сто вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять гривень дев`яносто копійок).

Зазначені обставини викладені в акті службового розслідування, який затверджено командиром Військової частини 18 квітня 2024 року.

Також, на підставі зазначеного вище акту, наказом командира військової частини (з основної діяльності) від 18.04.2024 №22-ОД «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності шляхом утримання суми збитків з грошового забезпечення ОСОБА_1 ..

Колегія суддів вказує, що правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV (далі - Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Згідно з частиною першою статті 1 Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»:

4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб», особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, зокрема, в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Статтею 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1993 № 548-ХIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби установлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 121 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, сержант із матеріального забезпечення роти (батареї), старшина роти (батареї) (далі - сержант із матеріального забезпечення (старшина) роти) в мирний і воєнний час відповідає за облік та правильне зберігання стрілецької зброї, боєприпасів до неї, іншого майна роти, зберігання особистих речей військовослужбовців у кімнаті для зберігання майна роти, стан пожежної безпеки приміщень роти і закріпленої за нею території, ведення ротного (корабельного) господарства.

Відповідно до статті 122 зазначеного Статуту, сержант із матеріального забезпечення (старшина) роти зобов`язаний:

забезпечувати всіма необхідними матеріальними засобами заняття з бойової підготовки в роті;

здійснювати всебічне забезпечення особового складу роти відповідно до вказівок командира роти, головного сержанта роти та заявок головних сержантів взводів;

своєчасно одержувати і оглядати зброю, боєприпаси, спорядження та інші матеріальні засоби, що надходять до роти, стежити за їх наявністю, правильним зберіганням і експлуатацією, своєчасно передавати їх у ремонт;

негайно доповідати командирові роти та головному сержантові роти про виявлені випадки нестачі, втрати чи несправності зброї, боєприпасів та інших матеріальних засобів;

стежити за наявністю майна роти, щомісячно проводити звірку обліку військового майна роти з обліком служб військової частини та вести облік і звітність;

забезпечувати всіма необхідними матеріальними засобами підрозділи роти під час підготовки та проведення занять (навчань), виконання завдань за призначенням;

забезпечувати поповнення матеріальних засобів відповідно до вказівок командира роти, головного старшини роти та заявок головних сержантів взводів.

Додатково до положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300; далі по тексту - Положення №300).

Пунктом п.2.3 Положення №300 визначено, що командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.

Згідно з п.п.3.1.7 Положення №300, у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Відповідно до пункту 3.1.9 Положення №300, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема:

знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності;

організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі);

здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Згідно з пунктом 3.1.12 Положення № 300, посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Механізм організації та ведення обліку військового майна визначений Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 №440, зареєстрованим у Мінюсті України 27.09.2017 за №1192/31060, яка набрала чинності з 03.11.2017 (далі по тексту - Інструкція №440) та Положенням про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748 (далі по тексту - Положення №748).

Відповідно до Інструкції №440, військове майно - державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Наведена Інструкція №440 містить і визначення терміну поняття «матеріально відповідальної особи».

Так, за її змістом, матеріально відповідальною особою є посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

За пунктами 30, 31 Положення №748, у разі виявлення за результатами інвентаризації надлишку або нестачі військового майна командир (начальник) військової частини призначає розслідування з метою встановлення причин їх виникнення, розміру заподіяної шкоди та винних осіб.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб установлено в ході інвентаризації.

Відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи.

Отже, з аналізу наведених вище приписів чинного законодавства слідує, що у разі виявлення нестачі військового майна, матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди несе саме матеріально відповідальна особа, якій було передано таке військове майно для зберігання, та за умови встановлення та доведення вини такої особи.

Так, як встановлено судом зі змісту наказу № 22-ОД від 18.04.2024 у оспорюваній частині, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді дисциплінарного стягнення догана, та повної матеріальної відповідальності - утримання суми нанесених державі збитків, став факт виявлення, за наслідками проведеного службового розслідування, неналежного виконання позивачем посадових обов`язків, порушення вимог статей 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відповідно до ст. 45, п. б ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, нестачі майна на загальну вартість 118029,90 грн..

Водночас, доказів отримання вказаного вище переліку майна на зберігання під особистий підпис позивачем матеріали справи не містять.

Відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами передання позивачеві для відповідального зберігання вказаного вище військового майна з дати прийому посади за відповідним актом не підтверджено.

А, отже, за наведених обставин, згадане вище майно позивач на відповідальне зберігання не приймав.

Окрім того, судовим розглядом із матеріалів справи, а саме з роздавальної (здавальної) відомості № 127 від 29.11.2023 встановлено, що вказане речове майно видане за підписом 2 осіб: позивача та начальника служби майора ОСОБА_2 ..

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку, що у такому випадку вина позивача відсутня та він не може нести матеріальної відповідальності за його нестачу.

Відтак, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді дисциплінарного стягнення - догана, та до повної матеріальної відповідальності - утримання суми вартості майна у загальному розмірі 118029, 90 грн., відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 у оспорюваній частині, за наслідками виявленої нестачі військового майна, колегія суддів визнає протиправним.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами правомірність прийняття наказу № 22-ОД від 18.04.2024 у спірній частині, не доведено вину позивача у заподіянні шкоди державі у зв`язку з виявленою нестачею військового майна з урахуванням встановлених судом обставин щодо неприйняття його позивачем на відповідальне зберігання та видачі такого за підписом двох посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 та з урахуванням аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень наказу № 22-ОД від 18.04.2024 у спірній частині, колегія суддів приходить до висновку, що наведений спірний наказ у спірній частині є таким, що прийнятий не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню у спірній частині.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 440/7098/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині притягнення сержанта з матеріального забезпечення 2 піхотної роти НОМЕР_3 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «догана».

Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині притягнення сержанта з матеріального забезпечення 2 піхотної роти НОМЕР_3 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за завдані державі збитки в розмірі 118029 (сто вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять) гривень 90 копійок.

Визнати протиправним та скасувати п. 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-ОД від 18.04.2024 в частині утримання з солдата ОСОБА_1 суми нанесених державі збитків служби в розмірі 118029 (сто вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять) гривень 90 копійок згідно чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 20.02.2025 року