Справа № 160/20135/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняКапітонової К.С.
представника позивача - Крикуна П.А. представника відповідача - Стець А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, у якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, за формою «В1» № 000/639/32-00-07-04-19 від 26 червня 2024 р. на загальну суму 9 198 623,81 грн., з них: - сума завищення бюджетного відшкодування 6 132 415,87 грн.; - штрафні (фінансові) санкції (штраф) 3 066 207,94 грн.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
У підготовчому судовому засіданні 26 серпня 2024 року було оголошено перерву до 23 вересня 2024 року.
20 вересня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, аналогічного змісту відзиву на позовну заяву та раніше наданих письмових пояснень.
23 вересня 2024 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні.
23 вересня 2024 року від позивача надійшли заперечення на пояснення відповідача, у яких позивач зазначив, що доводи контролюючого органу, які викладенні у письмових поясненнях, спростовуються наданими письмовими документами, та не спростовують доводи позовної заяви..
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024, яка занесена до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у задоволенні клопотання Свідка ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.
В судовому засіданні 17 лютого 2025 року представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому, у відповіді на відзив та додаткових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 17 лютого 2025 року пред`явлений позов не визнав та, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та додаткових поясненнях доводи, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з такого.
Позивач зареєстрований платником податків 17.12.1996 та на момент проведення перевірки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перебувало на податковому обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
З Акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення: ст. 192, п.п. «а» п.198.1, абз. 1-3 п. 198.2, абз. 1, 2 п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1, абз. «б» п.200.4, ст.200 з врахуванням норм п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит за грудень 2023 року, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2023 на суму ПДВ 32 961 281 гривень.
На підставі Акта перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими-платниками податків сформовано податкове повідомлення-рішення форми «В1» № 000/307/32-00-07-04-19 від 15 квітня 2024 p., яким ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за звітний період грудень 2023 р. на суму 32 961 281 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 16 480 640,50 грн.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскаржило податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом звернення Державної податкової служби України зі скаргою за вих. № 85-12/57 від 24.04.2024 р.
Незгода позивача з податковим повідомленням-рішення № 000/639/32-00-07-04-19 від 26 червня 2024 р стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до приписів пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 ПК України).
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б)залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії - віднімання, і в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.
Таким чином, фінансовий результат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Судом встановлено, що висновки контролюючого органу про завищення бюджетного відшкодування за грудень 2023 року по операціям позивача з контрагентами, а саме: ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» (код ЄДРПОУ - 35961770) - 3 113 708,94 грн.; ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» (код ЄДРПОУ - 41669300) - 1 199 236,38 грн.; ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ» (код ЄДРПОУ - 43030337) - 882 929,53 грн.; ТОВ «ТЕХИНВЕСТ» (код ЄДРПОУ - 41753245) - 257 338,96 грн.; ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕЛЕКТРОАПАРАТ» (код ЄДРПОУ - 37301529) - 229 600,00 грн.; ТОВ «ПРОМТЕХНОЛОГІЯ ГРУП» (код ЄДРПОУ - 39725947) - 173 605,38 грн.; ТОВ НВП «СПЕЦІНСТРУМЕНТ» (код ЄДРПОУ - 30591625) - 104 622,97 грн.; ТОВ «МЕТАЛЛМАШ» (код ЄДРПОУ - 43683877) - 74 201,00 грн.; ТОВ «КАЙРОС КОМПАНІ 2022» (код ЄДРПОУ - 44921754) - 27 000,00 грн.; ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕКСІММАШ» (код ЄДРПОУ - 32565178) - 13 893,00 грн.; ТОВ «БІЛКОМ ЛТД» (код ЄДРПОУ - 33204896) - 12 842,77 грн.; ТОВ «ГІРНИЧО-РУДНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (код ЄДРПОУ - 44859959) - 1 728,00 грн.
Так у акті від 18.03.2024 року № 220/32-00-07-06-14/24432974 зазначається, що перевіркою встановлено неможливість здійснення господарської операції з ідентифікованим товаром у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва, а саме відсутність факту реального одержання (купівлі) вказаними контрагентами ідентифікованого товару від інших СГД або в наслідок власного задекларованого виробництва (через відсутність у ТОВ «Альфа Преміум Груп», ТОВ «Біо Транс Сервіс», ТОВ «Гарда Секюріті», ТОВ «Техинвест», ТОВ «Виробниче підприємство «Електроапарат», ТОВ «Промтехнологія Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент», ТОВ «Металлмаш», ТОВ «Кайрос Компані 2022», ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕКСІММАШ», ТОВ «Вілком Лтд»; ТОВ «ГІРНИЧО-РУДНІ ТЕХНОЛОГІЇ» необхідних умов для виробництва відповідного товару в силу відсутності достатньої кількості персоналу, зареєстрованого відповідного виду господарської діяльності, відсутності придбання необхідної сировини для виробництва зазначеного товару) у досліджуваному та попередніх звітних періодах, засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного документу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення первинного постачання (продажу) в першому ланцюгу.
Господарські операції з ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» (код ЕДРПОУ 35961770) підтверджуються укладеним договором № 400 від 26.02.2021р., про надання охоронних послуг, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати послуги з охорони об`єктів охорони, а замовник прийняти та оплатити її відповідно до умов договору, з додатковими угодами № 3 від 12.08.2021 року, № 4 від 17.09.2021 року, № 5 від 29.09.2021, № 6 від 07.10.2021, № 7 від 24.12.2021, № 8 від 03.02.2022, № 9 від 28.03.2022, № 10 від 13.04.2022 року, № 11 від 13.04.2022, № 12 від 20.04.2022; № 13 від 02.06.2022, № 14 від 27.07.2022, № 15 від 07.10.2022, № 16 від 30.03.2022 року, 30.03.2022,№ 17 від 25.04.2023, № 18 від 25.05.2023, № 19 від 20.07.2023, № 20 від 17.08.2023, № 21 від 30.08.2023, № 22 від 03.11.2023; копіями рахунків на оплату № 246 від 15 грудня 2023, № 248 від 15 грудня 2023, оплату № 247 від 15 грудня 2023, копіями актів про надання послуг № 246 від 31 грудня 2023 р, № 248 від 31 грудня 2023 р, № 247 від 31 грудня 2023 р. (том 5 а.с. 1-71).
Податковим органом під час проведення перевірки не було взято до уваги те, що навіть надумана відсутність достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності не може слугувати підставою для визнання господарської операції фіктивною. Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності. При цьому підприємство не позбавлене можливості залучати виробничі та трудові ресурси на підставі цивільно-правових договорів. Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності (наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.01.2018 року у справах № 820/4648/13-а, №826/1398/14).
Допитаний в судовому засіданні керівник ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» - ОСОБА_2 зазначив, що Товариство мало достатню кількість працівників для виконання умов договору про надання охоронних послуг, для надання послуг залучались також працівники кінологічного центру, оскільки охорона використовувала службових собак. На теперішній час, Товариство позивачу послуг з охорони не надає, штат працівників скорочений, а собаки були продані.
За Договором № 950 від 10.06.2020 р. на надання послуг по охороні вантажів у вагонах при транспортуванні в залізничному сполученні, Замовник ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» доручає, а Виконавець ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ» зобов`язується надати послуги з охорони, зокрема, згідно п. 1.1. Договору: Організація та забезпечення «Виконавцем» супроводження та охорони продукції «Замовника» (далі - «Вантаж»), що поставляється залізницею, від місця навантаження (станція Кривий Ріг, Кривий Ріг Головний ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») до прибуття вагонів до станція призначення або в зворотньому напрямку: «Миколаїв Вантажний»; «Одеса - порт»: «Черноморська», «Роя»; «Велико - Анадоль»; «Вадул - Сірет»; «Бережесть»; «Мостиська 2»; «Ізов»; «Медика»; «Нижньодніпровськ»; «Миколаїв Вантажний Перевалка»; «Славкув ІКП» через Ізов (Польша); «Дорнешти», (прикордонній перехід Румунії); «Матевце (Словаччина), прикордонний перехід Ужгород - Експорт; «Нікополь», та видача її представнику «Замовника» (далі послуги).
Таким чином, умови договору передбачають супроводження та охорону ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ» вантажів залізницею, а не виконання робіт чи послуг на території ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відтак доводи відповідача щодо «ненадання інформації щодо оформлених/виданих/отриманих перепусток працівникам та транспортним засобам ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ» є безпідставні.
До того ж, вимога відповідача про надання позивачем «інформації щодо оформлених/ виданих/отриманих перепусток працівникам та транспортним засобам ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ», є безпідставна, оскільки будь-які видані перепустки знаходились у осіб, яким ці перепустки були видані, а відтак не свідчить про відсутність достатньої кількості працівників або нереальність господарської операції.
Допитаний в судовому засіданні керівник ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ» - ОСОБА_3 зазначив, що Товариство має достатню кількість працівників для надання послуг по охороні вантажів у вагонах при транспортуванні в залізничному сполученні, частина працівників ТОВ «Альфа Преміум Груп» перейшли працювати на ТОВ «ГАРДА СЕКЮРІТІ».
Суд зауважує, що допитаний у судовому засідання директор ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» - П`ятакова В.В. підтвердила надання позивачу послуг по зменшенню витрат на споживання природного газу на обертових печах № 3 у листопаді 2023 року. Зазначила, що підприємство мало і має достатню кількість трудових ресурсів, для виконання вимог договору.
Для підтвердження здійснення господарської діяльності в листопаді 2023 року в рамках договору № 800 від 15 травня 2020 року з ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» до суду були наданні копії документів, зокрема, Додаткова угода №23 від 29.12.2023 р. до договору №800 від 15.05.2020 р.; Додаткова угода № 24 від 06.02.2024 р. до договору № 800 від 15.05.2020 р.; Договір № 23/01 купівлі-продажу товарів від 23.10.2023; Договори поставки, Акти приймання передачі № 11-1 від 15.07.2021, Акт прийому-передачі майна в оренду від 11.10.2023, Договір про надання вантажно-розвантажувальних послуг №01/08 від 01.08.2023, Договір №01/11/23 про надання послуг з перевезення автомобільним транспортом, Договір № 01/20-07/2022 на перевезення вантажів від 20.07.2022, Договір № 39/1 на проведення професійно-практичної підготовки, Договір № 21/09/734 навчання робітників та спеціалістів, Квитанція №1 від 02.01,2024 р.; Податкові накладні; Акт надання послуг, рахунки на оплату, звіт по завантаженню біопалива в печі за листопад 2023 року, ТТН, видаткові накладні, документи які підтверджують перетин КПП підприємства з відміткою про дозвіл пересування до об`єктів виконання робіт, як автотранспортними засобами так і робітниками підрядника, табелів обліку використання робочого часу (том 10 15 а.с. 1-72).
Господарські операції позивача з ТОВ «ТЕХИНВЕСТ» (код ЄДРПОУ - 41753245) підтверджуються укладеним Договором № 568 від 23.05.2023р. та додаткової угоди № 1 від 22.08.2023 року відповідно до якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до Специфікації (АЛЮМІНІЙ БРИКЕТОВАНИЙ МАРКИ АСП-80), узгодженої до Договору, а Покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного Договору, Специфікації № 1 від 23.05.2023; № 2 від 04.08.2023; № 3 від 17.08.2023; № 4 від 16.11.2023; копії додаткових угод № 1 від 22.08.2023; № 2 від 25.10.2023, копія податкової накладної № 1 від 21.11.2023, яка зареєстрована в ЄРПН (том 5 а.с. 199-220).
Господарські операції позивача з ТОВ «ПРОМТЕХНОЛОГІЯ ГРУП» (код ЄДРПОУ - 39725947) підтверджуються укладеним договором № 689 від 15.04.2020, відповідно до якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконати ремонтні та/або відновлювальні роботи Обладнання, що належить Замовнику (назва Обладнання, характер робіт, вартості робіт по кожній окремій позиції зазначаються у відповідній Спецйфікації(ціях); в кількості згідно відомостей дефектів, наданих Замовником відповідно до Специфікації(й) до даного Договору, в обсязі розрахунків до договірної ціни, прикладених до Договору (ремонт барабану магнітного сепаратору м/с Lims (Ік) РОФ-2 №42030754 , ремонт Рем. Барабану магнітного сепаратору м/с Lims (Ік) РОФ-2 № 42032533, ремонт насосу 12ГРК (42019653) (2 кат) РЗФ-2.). Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу на умовах даного Договору. Замовник продавець зобов`язується виконати постачання продукції відповідно до специфікацій, а покупець прийняти та оплатити виконувану роботу. Специфікаціями №1 від 15.04.2020; №2 від 03.07.2020 з додатком; №3 від 26.08.2020 з додатком; № 4 від 28.08.2020 з додатком; № 5 від 04.09.2020; № 6 від 23.09.2020 з додатком; №7 від 15.12.2020 з додатком; копія договору № 777 від 05.04.2019. Угоди №1569 від 22.07.2021 про заміну сторони у зобов`язанні до Договору № 777 від 05.04.2019; копії додаткових угод до договору № 777 від 05.04.2019 № 1 від 12.11.2019; № 2 від 15.01.2020 з додатком; № 3 від 19.01.2021 з додатком; № 4 від 19.03.2021 з додатком; № 5 від 10.01.2022; специфікацій №1 від 12.04.2019; №2 від 30.04.2019; №3 від 05.06.2019; №4 від 08.08.2019; №5 від 30.03.2019; №6 від 08.11.2019; №7 від 22.01.2020; №8 від 07.02.2020; №9 від 17.06.2020; №10 від 22.10.2020; №11 від 25.01.2021; №12 від 18.03.2021; №13 від 23.03.2021; №14 від 09.04.2021; №15 від 20.05.2021; №16 від 20.08.2021; №17 від 08.10.2021; №18 від 29.10.2021; №19 від 23.11.2021; №20 від 14.01.2022; договору № 475 від 10.03.2021; специфікацій №1 від 10.03.2021 з додатком №2 від 12.03.2021 з додатком; №3 від 23.03.2021 з додатком; № 4 від 30.04.2021 з додатком; № 5 від 23.07.2021 з додатком; копія договору №732 від 05.04.2019 з додатками; копії додаткових угод до договору №732 від 05.04.2019 №1 від 26.04.2019; №2 від 24.10.2019; №3 від 27.11.2019; № 4 від 15.01.2020 з додатком; №5 від 03.02.2020; №6 від 05.02.2020 з додатком; №7 від 27.02.2020 з додатком; специфікації №29 від 21.05.2020, копіями платіжних доручень № 600003847 від 28 лютого 2023, № 600028117 від 25 серпня 2021, № 600001628 від 15 січня 2024 р., № 600003850 від 28 лютого 2023, № 600036137 від 02 листопада 2020, № 600006468 від 07 квітня 2023, №600021724 від 01 липня 2020, № 600021499 від 01 липня 2021, № 600025472 від 02 серпня 2021, № 600021500 від 01 липня 2021, №600019465 від 11 червня 2021 (том 6 а.с. 24-176).
Господарські операції позивача з ТОВ «ГІРНИЧО-РУДНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (код ЄДРПОУ - 44859959) підтверджуються укладеним договором № 985 від 12.12.2022 з додатками; додаткової угоди до договору № 985 від 12.12.2022 №1 від 13.03.2023; специфікацій № 1 від 12.12.2022, № 2 від 05.01.2023, № 3 від 08.02.2023, № 4 від 09.02.2023, № 5 від 10.02.2023, № 6 від 27.02.2023, №7 від 09.09.2023, № 8 від 05.04.2023, № 9 від 04.05.2023, № 10 від 09.06.2023, № 11 від 19.06.2023, № 12 від 29.06.2023, № 13 від 10.07.2023, № 14 від 02.08.2023; № 15 від 03.08.2023, №16 від 01.11.2023, № 17 від 23.11.2023, № 18 від 26.12.2023; № 19 від 24.01.2024.
Господарські операції позивача з ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕКСІММАШ» (код ЄДРПОУ - 32565178) підтверджуються укладеним договором № 1574 від 16.07.2021, Додаткових угод та Специфікацій. Відповідно до умов укладених Договорів ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» придбав Гідравлічний знімач, Вимикач ВП19М21Б421, Лебідка електрична.
Проте, суд зауважує, що безпідставність податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі аналізу податкової інформації про відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів, а також щодо не підтвердження походження товарів, підтверджується правозастосуванням Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.11.2023 року у справі № 280/4558/18.
В цьому аспекті суд вважає за необхідне підкреслити, що інформація з баз даних АІС Податковий блок та податкова інформація щодо контрагентів платника податків, на яку посилається контролюючий орган, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Так само податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Посилання відповідача у відзиві на вирок від 14.05.2024 по справі № 760/8630/24 (1- кп/760/2755/24) за ч. 4 ст. 111-1 КК України (провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором), який винесений за результатами затвердження угоди про визнання винуватості за участі посадової особи ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ» не являється підтвердження нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником.
У вказаному вироку відсутній аналіз господарський взаємовідносин між ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а сам вирок, винесено 14 травня 2024 р., в той час, як господарські операції за участі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відбувались ще в листопаді-грудні 2023 р., відтак, на момент виконання господарських зобов`язань такого вироку взагалі не існувало.
Так, первинні документи по господарським операціям ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з ТОВ «Альфа Преміум Груп», ТОВ «Біо Транс Сервіс», ТОВ «Гарда Секюріті», ТОВ «Техинвест», ТОВ «Виробниче підприємство «Електроапарат», ТОВ «Промтехнологія Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент», ТОВ «Металлмаш», ТОВ «Кайрос Компані 2022», ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ», ТОВ «Вілком Лтд»; ТОВ «Гірничо-Рудні Технології», оформлені відповідно до вимог ч. 2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Контролюючим органом також до суду не надано будь-яких заперечень щодо того, що всі податкові накладні, виписані вищевказаними контрагентами позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому до них не наведено жодних зауважень.
Як вже зазналось у відповідності пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Саме первинними документами підтверджується факт здійснення господарської діяльності в обсязі та з відповідною метою, що визначена договором.
Щодо посилань відповідача на те, що правочини, укладені з цими контрагентами, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, підтвердженням чого, на думку контролюючого органу, є наявність податкової інформації про відсутність у цих підприємств необхідних для здійснення господарської діяльності трудових та виробничих ресурсів, транспортного, виробничого та торгівельного обладнання, основних засобів, а також складських приміщень тощо суд зазначає, що жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Відсутність у вказаного контрагенту матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16.
Однак, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження неможливості залучення трудових ресурсів за цивільно-правовими угодами, що мають у власному розпорядженні транспортні засоби для здійснення постачання/перевезення відповідної продукції. При цьому, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності, як критерій правового статусу платника податків щодо формування витрат, які ним понесені.
При цьому, суд також враховує те, що відповідачем не надано доказів визнання недійсними у судовому порядку договорів, укладених позивачем з його контрагентами. Виконання позивачем та його контрагентами зобов`язань за договорами підтверджується зібраними по справі доказами.
На думку суду, необґрунтованими є й посилання податкового органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ТОВ «Альфа Преміум Груп», ТОВ «Біо Транс Сервіс», ТОВ «Гарда Секюріті», ТОВ «Техинвест», ТОВ «Виробниче підприємство «Електроапарат», ТОВ «Промтехнологія Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент», ТОВ «Металлмаш», ТОВ «Кайрос Компані 2022», ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ», ТОВ «Вілком Лтд»; ТОВ «Гірничо-Рудні Технології», оскільки вона носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Так, на переконання суду, неможливо дійти з інформації, що міститься в ІТС "Податковий блок" за відсутності безпосереднього дослідження контролюючим органом фінансово - господарської діяльності даного суб`єкта господарювання, в тому числі щодо наявних обсягів сировини (запасів минулих періодів та їх фактичний стан який міг вплинути на кінцевий об`єм/площу виготовлених ТМЦ).
Про такий висновок суду свідчить правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.05.2021 року у справі №804/5965/16, згідно якої, податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як доказ нереальності здійснення господарських операцій, є безпідставною, оскільки остання носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Оцінюючи висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 18.06.2021 року у справі № 320/7061/19, згідно якої, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, не встановлення фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Варто зазначити, що в Акті перевірки більшість доводів податкового органу, за яких останній зробив висновок про нереальність господарських операцій за договорами, укладеними позивачем із ТОВ «Альфа Преміум Груп», ТОВ «Біо Транс Сервіс», ТОВ «Гарда Секюріті», ТОВ «Техинвест», ТОВ «Виробниче підприємство «Електроапарат», ТОВ «Промтехнологія Груп», ТОВ «Тотал Флюїд Менеджиент», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент», ТОВ «Металлмаш», ТОВ «Кайрос Компані 2022», ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ», ТОВ «Вілком Лтд»; ТОВ «Гірничо-Рудні Технології», стосуються або цих контрагентів, або їх контрагентів.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року по справі №804/959/16 зазначив, що визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків. У справі, що розглядається, позивачем було надано до судів першої та апеляційної інстанції оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства первинні документи (договори, договори постачання, накладні та податкові накладні, видаткові накладні, документи на підтвердження здійснення оплати по договорам укладеним з відповідними контрагентами, посвідчення відповідності, рахунки-фактури, копії довіреностей на відповідних відповідальних осіб за постачання/прийняття матеріальних цінностей (товарів), документи на перевезення товарів (містять всю необхідну інформацію щодо транспортування продукції, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування вагону, прізвища та підписи відповідальних осіб, відомості про вантаж, маса товару, підпис та печатка перевізника) та їх розвантаження на складські приміщення та інші документи), які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій. В свою чергу, контролюючим органом не було доведено та надано судам попередніх інстанцій належних доказів відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентами за перевіряємий відповідачем період.
Крім того, суд зазначає, що посилання контролюючого органу на те, що по ланцюгу господарських відносин з придбання/продажу товару, у 3-й та 4-й ланці є суб`єкти господарської діяльності, у яких, за податковою інформацією, відсутня податкова звітність про наявність ресурсів для здійснення господарської діяльності, та/або відсутня інформація щодо наявності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності є безпідставними, оскільки відповідачем не було надано судам першої та апеляційної інстанції жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що позивач брав участь у будь-яких господарських відносинах з такими суб`єктами господарської діяльності.
Відтак, ті обставини, що у ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які містять ознаки «ризикових», є лише приводом для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності.
При цьому, відносини між учасниками наступних ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» та його безпосередніми контрагентами.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення контролюючим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Контролюючим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарська операція, яка є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулась.
Так, рух активів при здійсненні вказаної операції підтверджується документами про оплату, накладною, укладеним договором, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та досліджені судом.
Зазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Взагалі, в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності з контрагентами позивача пов`язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, які на думку податкового органу неналежним чином здійснюють свою діяльність, що є неприпустимим як за законодавством України так і за міжнародними нормами.
При цьому, важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.
Зокрема, у пунктах 70, 71 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов висновків, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що 23 травня 2020 року набрали чинності зміни до статті 112 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466-IX).
Так, відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України (у редакції Закону № 466-IX) особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказані зміни до статті 112 ПК України фактично закріпили нормативно ті підходи, які й на час виникнення спірних правовідносин активно використовувалися в судовій практиці. Суди застосовували доктрини належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності і до прийняття Закону № 466-ІХ (зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виклав відповідні висновки в постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а та від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/18). При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду посилався також і на рішення ЄСПЛ «Інтерсплав проти України», у якому позиція щодо «залученості» платника податків до протиправних діянь контрагента фактично запроваджувала ту саму належну обачність, яка згодом була відображена в Законі № 466-ІХ. До того ж норма частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV, у якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів, існувала й на час виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до суду доказів того, що позивач приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
Крім того суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі №360/1283/20, та від 03.03.2023 року у справі № 804/644/16.
До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.
В даній справі відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії Позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема, не долучено до матеріалів перевірки жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду відносно контрагента позивача, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація, щодо контрагентів позивача, не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17 та від 26.01.2023 року у справі № 280/5647/19.
Щодо доводів відповідача про наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд зазначає, що порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Самі ж протоколи допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування до винесення вироку в рамках кримінального провадження не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Аналогічні правові висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом.
Таким чином, посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача не може бути прийнято до уваги судом, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте відповідачем, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, такого доказу як вирок надано до суду не було.
Також суд зазначає, що від`ємне значення сформоване за результатами взаємовідносин з контрагентами, визначене вірно у частині, враховуючи правомірність формування сум податкового кредиту та підтвердження його виникнення. Від`ємне значення суми ПДВ виникає у разі, коли податковий кредит платника більший за податкове зобов`язання, враховуючи, що податковий кредит позивачем сформовано вірно, його формування підтверджено всіма первинними документами, сума від`ємного значення не потребує коригування.
Відтак у даному випадку суд вважає, що висновок про нереальність здійснених операцій між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з ТОВ «Альфа Преміум Груп», ТОВ «Біо Транс Сервіс», ТОВ «Гарда Секюріті», ТОВ «Техинвест», ТОВ «Виробниче підприємство «Електроапарат», ТОВ «Промтехнологія Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент», ТОВ «Металлмаш», ТОВ «Кайрос Компані 2022», ТОВ «НВП «ЕКСІММАШ», ТОВ «Вілком Лтд»; ТОВ «Гірничо-Рудні Технології» є необґрунтованим, зроблений без посилання на відповідні докази (акти перевірок, зустрічних звірок, рішення суду), тобто висновки контролюючого органу мають суб`єктивний характер, та є нічим іншим ніж припущенням.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, щодо прийняття спірного податкового повідомлення рішення № 000/639/32-00-07-04-19 від 26 червня 2024, однак є таким, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, суд приходить висновку, що податкове повідомлення-рішення форми «В1» № 000/639/32-00-07-04-19 від 26 червня 2024, винесене Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, в частині зменшення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунках платника у банку за грудень 2023 року у розмірі 6132415,87 грн., а також застосовано штрафні (фінансові санкції) у розмірі 3066207,94 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволеню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, за формою «В1» № 000/639/32-00-07-04-19 від 26 червня 2024 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 лютого 2025 року.

Суддя А.О. Коренев