Справа № 380/11948/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 рокусправа № 380/11948/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Ірокс» (місцезнаходження: 79034, м. Львів, вул. Професора Буйка, 17-А, ) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр-т., Перемоги, 14, ), в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ055859 від 22.05.2024 Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на таке. 19.04.2024 відповідачем складено акт АР №014930 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. На підставі цього акту відповідач зробив висновки, що ПрАТ «ІРОКС» вчинило порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010. Такі порушення полягають в наступному: під час проведення рейдової перевірки було виявлено, що перевізник не забезпечив водія автомобіля марки МАЗ (державний номер НОМЕР_1 ) протоколом повірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. 22.05.2024 відповідач розглянувши матеріали перевірки, в тому числі акт АР №014930 від 19.04.2024, застосував до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн за допущене порушення: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. ст. 39,48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа), відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч.1 ст.60 цього Закону (Постанова про застосування адміністративногосподарського штрафу №ПШ055859 від 22.05.2024). Вважає постанову від 22.05.2024 незаконною і такою, що винесена без з`ясування всіх обставин справи та підлягає скасуванню. Твердження відповідача, що під час рейдової перевірки автомобіля, а саме марки МАЗ державний номер НОМЕР_1 був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа пояснює тим, що ПрАТ «ІРОКС» не займається регулярними перевезеннями вантажів як на території країни так і міжнародними перевезеннями. Автомобіль марки МАЗ державний номер НОМЕР_1 був задіяний для перевезення матеріальних цінностей, які належать ПрАТ «ІРОКС», тобто для власного використання. Таким чином вважає, що в даному випадку відсутність у позивача протоколу перевірки та адаптації тахографа не є підставою накладення на нього адміністративно-господарського штрафу, що передбачено ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». З цих підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 11.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач 25.06.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 19.04.2024 о 11 год 05 хв. посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку № 013228 на а/д М-06, «Київ-Чоп» у Львівській області було здійснено перевірку транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 , який здійснював перевезення вантажу згідно з ТТН № 7168 від 19.04.2024.

Відповідно до вимог пункту 20 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, виявлені під час перевірки порушення вимог та норм і стандартів законодавства щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. Пунктом 21 Порядку № 1567 визначено у разі виявлення у ході перевірки транспортного засобу про порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами (особою), що провела перевірку складає акт за встановлено формою. За наслідками перевірки складено Акт №014930 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Перевіркою виявлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та пункту 22.5 ПДР України при перевезенні вантажу згідно ТТН № 7168 від 19.04.2024 (пісок), зокрема виявлено порушення габаритно-вагових норм, а саме маса т.з. становить 35200 кг що на 40,1 % перевищує допустимі 25000 кг, навантаження на здвоєні осі становить 27250, що на 43,42 % перевищує допустимі 19000 кг. Крім цього, в порушення норм наказу № 385 від 24.06.2010 перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. За вказані порушення передбачена відповідальність на підставі ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема: ч. 1 абз. 3 - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону; ч. 1 абз. 17 - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Отже, під час рейдової перевірки 19.04.2024 було встановлено два порушення автомобільним перевізником ПрАТ «Ірокс»: 1) відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено Інструкцію № 385, ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт»; 2) перевезення вантажу згідно з ТТН №7168 від 19.04.2024 з перевищенням допустимих вагових параметрів по загальній масі та на здвоєні осі, чим порушено п. 22.5 ПДР України.

Відповідач вважає, що оскаржуваний акт індивідуальної дії прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Приватне акціонерне товариство «Ірокс» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, .

Видами економічної діяльності позивача є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 85.10 Дошкільна освіта; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

19.04.2024 о 11 год. 05 хв. посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку № 013228 на а/д М-06, «Київ-Чоп» у Львівській області здійснено перевірку транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 , який здійснював перевезення вантажу згідно з ТТН № 7168 від 19.04.2024.

За наслідками перевірки складено Акт №014930 від 19.04.2024 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

З актом перевірки ознайомлено водія транспортного засобу, від підпису відмовився.

Під час перевірки виявлено порушення:

- ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та пункту 22.5 ПДР України - при перевезенні вантажу згідно з ТТН№ 7168 від 19.04.2024 (пісок) встановлено порушення габаритно-вагових норм, а саме маса т.з. становить 35200 кг, що на 40,1 % перевищує допустимі 25000 кг, навантаження на здвоєні осі становить 27250, що на 43,42 % перевищує допустимі 19000 кг.;

- наказу № 385 від 24.06.2010 - перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Відповідальність за вказані порушення передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, частиною 1 абз. 3 - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону; частиною 1 абз. 17 - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Листом № 35072/31/24-24 від 23.04.2024 відповідач повідомив позивача про те, що розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 22.05.2024 о 09:00 за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Володимира Івасюка, 8.

За результатами розгляду справи про порушення ПрАТ «Ірокс» законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем 22.05.2024 винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №ПШ 055859 у розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду про її скасування.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з приписами статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи суд встановив, що підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу спірною постановою слугував висновок інспекторів щодо надання позивачем послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно приписів статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

- дата і місце складання;

- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

- пункти завантаження і розвантаження.

Аналіз положень Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Суд враховує, що позивач підпадає під визначення автомобільного перевізника, оскільки за власний кошт здійснює перевезення вантажів транспортним засобом.

Згідно з приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду підстави для висновку, що положеннями Закону N 2344-III передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а такий документ, як тахокартка або картка водія є іншим документом, в розумінні ст. 48 Закону N 2344-III, що повинен бути пред`явленим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

У даному випадку під час перевірки автомобіля МАЗ (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_1 посадовими особами відповідача встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Позивачем не надано суду доказів того, що водій автомобіля марки МРЗ (державний номерний знак НОМЕР_1 ) на дату перевірки мав у наявності такий протокол та адаптацію тахографа.

При цьому суд зауважує, що водій, при проведенні перевірки надав посадовим особам відповідача свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, товарно-транспортну накладну. Вказані обставини не заперечуються позивачем.

Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року по справі № 826/2239/16 дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, оскільки документів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", водій посадовим особам Укртрансбезпеки під час проведення перевірки не надав, суд дійшов висновку про те, що позивачем порушено вимоги автомобільного законодавства та при цьому не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Приватного акціонерного підприємства «Ірокс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан