Справа № 317/250/25
Суддя: Качан А. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 317/250/25
Провадження № 2-а/317/9/2025

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Качана А.В.

за участі:

секретаря судового засідання Герман В.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У позові позивач просить скасувати постанову серії ЕНА № 3745800 від 28.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування підстав звернення до суду позивач посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою виходячи з наступного.

28 грудня 2024 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz 112 CDI, державний номер НОМЕР_1 .

На трасі H-08 (на блок посту) ОСОБА_1 був зупинений працівниками УПП в Запорізькій області. Переверзев О.С. запитав у поліцейського, чому його зупинили, та які правила дорожнього руху ним порушено.

Представник поліції повідомив, що жодних правил ОСОБА_1 не порушено, а зупинили його для перевірки документів, попросив надати посвідчення водія, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_1 , наголосів, що він жодних правил не порушував, тому вважає зупинку безпідставною, а вимогу пред`явити посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, перевищенням службових повноважень.

На це поліцейський наголосив «Ви що не бачите блок пост» та начебто «уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху на цій ділянці дороги», тому він має пред`явити документи який ідентифікує особу.

ОСОБА_1 не став сперечатись та надав працівнику поліції паспорт громадянина України, для перевірки.

Перевіривши документ поліцейський повідомив, що на ОСОБА_1 буде складено постанову щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У позові позивач зазначає, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, у випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, або страхового полісу є безпідставними.

Позивач вважає, що матеріали справи не містять, допустимих та належних доказів які дали б можливість зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим, постанова серія ЕНА № 3745800 від 28.12.2024 року в справі про адміністративне правопорушення, є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.

21.01.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Фельського С.Л. на виконання ухвали щодо усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Таким чином позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.01.2025 поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст. 268-272, 286 КАС України.

27.01.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив до якого долучено DVD-R диск з відеозаписом події.

У відзиві відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, що 28.12.2024 під час несення служби поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України.

Пунктом 10 порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29грудня 2021р. № 1456 (надалі Постанова КМУ №1456) визначено перелік підстав для зупинки транспортного засобу уповноваженою особою, серед яких порушення Правил ПДР та інші, аналогічні тим, які вказані у ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а також інші підстави, що безпосередньо пов`язані з воєнним станом. Зокрема, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в їзду-виїзду.

Відповідач зазначає, що відповідно до ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п.2.1 ПДР України документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідач зазначає, що оскільки зупинка транспортного засобу мала місце в умовах воєнного стану під час проїзду блокпоста тому в поліцейського було достатньо підстав для зупинки транспортного засобу.

Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно 4.3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та ,оскільки, згідно ч.1, п.2, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" - були підстави для перевірки документів особи, керуючись п.2.4. "а" Правил дорожнього руху України в якому наголошується наступне: "На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись, а також пред?явити документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; г) поліс (сертифікат) обов?язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також у відзиві на позов відповідач зазначає, що під час опрацювання викладених обставин справи не було встановлено будь-яких порушень працівником УПП в Запорізькій області ДПП вимог законодавства України, зокрема під час розгляду справи, тобто оскаржувана постанова серії ЕНА № 3745800 від 28.12.2024 року винесена з дотриманням ст. 222, 251, 252, 278-280 та 283 КУпАП та є законною.

19.02.2025 на адресу суду від представника позивача, адвоката Фельського С.Л. надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача надав заперечення стосовно відзиву відповідача та акцентував увагу на тому, що жоден з нормативно-правових актів які передбачають встановлення блокпостів та перевірку на них документів, не передбачає перевірку водійського посвідчення, вважає вимогу поліцейського незаконною.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в адміністративному позові, просив скасувати оскаржувану постанову.

Представник позивача адвокат Фельський С.Л. належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, у відзиві на позов просив проводити розгляд справи без участі представника.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Положення ст.5 КАС України є реалізацією ч.1 ст.55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції Войтович К.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3745800 від 28.12.2024, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

За змістом вказаної постанови позивач 28.12.2024 о 13:20:12, траса Н-08 513 км. Керував транспортним засобом та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 6).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України за непред`явлення позивачем, який керував транспортним засобом, для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та на вимогу поліцейського - пред`явити його.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Позивач в судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що на момент його зупинки працівниками поліції він мав в наявності водійське посвідчення, однак не визнав за необхідне його пред`явити на вимогу поліцейського, оскільки вважав, що для цього не існувало правових підстав, адже підставою для зупинки його автомобіля слугували зовсім інші обставини. Також позивач зазначив, що пред`явив посвідчення водія але вже після того, як поліцейським було винесено постанову.

Таким чином, факт непред`явлення водійського посвідчення на вимогу працівника поліції не заперечувався самим позивачем.

З долученого до відзиву DVD диску (а.с.44) на якому наявні відео файли фіксації подій, які відбувалися 28.12.2024 за участі позивача та поліцейського судом встановлено, що 28.12.2024 транспортний засіб MERCEDES-DENZ 112 CDI реєстраційний номер НОМЕР_2 був зупинений на блок-посту співробітниками патрульної поліції. Зазначений транспортний засіб знаходився під керуванням позивач. Патрульний поліції підійшовши до транспортного засобу, представляється водію. Після чого, патрульний поліції звертається до водія з проханням надати водійське посвідчення та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу. Водій відмовляється давати документи та повідомляє, що ним не порушувалися ПДР, зупинка є безпідставною, підстав вимагати зазначені документи поліцейський не має. Поліцейський роз`яснює водієві його права та обов`язки та виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Після розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови водій пред`являє посвідчення водія.

Закон України «Про національну поліцію» та Правила дорожнього руху встановлюють обов`язок водія, після зупинки транспортного засобу, на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи незалежно від того, які обставини слугували підставою для зупинки його транспортного засобу.

Судом встановлено, що позивач на вимогу поліцейського посвідчення водія не пред`явив, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим поліцейським правомірно було винесено оскаржувану постанову.

Посилання позивача на те, що жоден з нормативно-правових актів які передбачають встановлення блокпостів та перевірку на них документів, не передбачає перевірку водійського посвідчення та на відсутність правових підстав зупинки, суд вважає помилковим, оскільки ці обставини на характер спірних правовідносин не впливають. Словосполучення «особа вчинила або має намір вчинити правопорушення», що міститься в п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» надає змогу поліцейському вимагати в особи пред`явлення нею документів незалежно від факту вчинення або ймовірного вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем дотримано принцип законності та "...досягнуто справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи", що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 у справі «Фрузен проти Росії» та від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Росії».

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для скасування вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати на користь позивача не стягуються, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5-18, 20, 72-78, 80, 90, 139, 241-246, 286, 293, 295, 255 КАС України, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3745800 від 28.12.2024 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) у встановленому КАС України порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Качан