Справа № 460/14227/24
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2025 року м. Рівне №460/14227/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 добових за період з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові за час перебування у відрядженні з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року включно, в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців та також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів»; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за оздоровлення в сумі 27322,99 грн, за 2024 рік; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 27322,99 грн; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 невиплачену суму грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену суму грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн.

Стислий виклад позиції Позивача.

Позивач зазначає, що наказом керівника Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 30.08.2024 №227 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 30.08.2024. Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації та документів по розрахунках та з проханням виплатити добові та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік. Проте, відповідач протиправно відмовив у здійсненні таких виплат. Окрім того, позивач зазначає, що при звільненні йому не були виплачені суми грошового забезпечення у повному обсязі. З таких підстав просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Стислий виклад заперечень Відповідача.

Відповідач зазначає, що жодних правових підстав для виплати позивачу добових за спірний період з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року не було, оскільки позивач не надав управлінню належні документи, які є обов`язковими як при вибутті, та і по прибуттю з відрядження. Матеріальна допомога на оздоровлення за 2024 рік не підлягала нарахуванню та виплаті, оскільки така допомога не є періодичною та обов`язковою, а виплачується виключно за наявності бюджетних асигнувань та на підставі наказу керівника за результатами розгляду рапорта поліцейського. Щодо позовної вимоги про виплату суми грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн, відповідач зазначає, що позивачем не обґрунтовано розрахунку такої суми та не зазначено, чого саме стосується така сума. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 22.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

За правилами частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Наказом керівника Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 30.08.2024 №227 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 30.08.2024 (далі Наказ №227 о/с) (а.с. 13).

В Наказі №227 о/с зазначено:

стаж роботи в поліції на день звільнення становить 14 років 00 місяців 26 днів;

вислуга років на день звільнення для виплати одноразової грошової допомоги в календарному обчисленні становить 14 років 00 місяців 26 днів;

виплатити компенсацію за 27 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік, за 8 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік, за 9 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, за 18 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2024 році;

виплатити премію за відпрацьований період в розмірі 235,538%;

сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 0,00 грн.

Спірними питаннями у цій справі є нарахування та виплата позивачу: добових за час відрядження за період з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року; матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік; суми грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість дій відповідача, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон №580-VIII).

За приписами частини першої статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати добових за період з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року та зобов`язання нарахувати та виплатити добові за час перебування у відрядженні з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року включно, в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців та також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», суд зазначає таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2017 р. за №1042/30910) затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських у межах України (далі Інструкція №672).

Інструкція №672 затверджена відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту», Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, та з метою визначення особливостей направлення в службові відрядження поліцейських.

Інструкція визначає особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України.

Відповідно до пункту 2 розділу I Інструкції №672, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

За правилами пункту 1 розділу II Інструкції №672, при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.

У разі направлення поліцейських для проведення оперативно-розшукових заходів у наказі можуть не зазначатися пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення). Водночас ці відомості зазначаються у завданні, витяг з якого чи копія якого додається до звіту про використані кошти, надані на відрядження (далі - звіт про використання коштів).

Відповідно до пункту 2 розділу II Інструкції №672, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

Так, Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 09.04.2024 №386 постановлено відрядити капітана поліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області, терміном на 30 діб з 12 квітня по 11 травня 2024 року до відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області (а.с. 14).

Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 08.05.2024 №515 постановлено відрядити капітана поліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області, терміном на 30 діб з 11 травня по 09 червня 2024 року до відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області (а.с. 15).

Відповідно до пункту 3 розділу II Інструкції №672, поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

За правилами пункту 1 розділу III Інструкції №672, поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою.

Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №672 визначено, що поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

За правилами пункту 8 розділу III Інструкції №672, усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Відповідно до пункту 10 розділу III Інструкції №672, фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

У разі зазначення в наказі про відрядження підрозділу поліції (у тому числі відокремленого), до якого відряджено працівника, відмітки в посвідченні про відрядження про прибуття та вибуття проставляються керівником такого підрозділу (або його заступником відповідно до розподілу обов`язків), та засвідчуються печаткою цього підрозділу.

У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції №672, після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

У разі якщо під час службових відряджень поліцейський отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру використаних коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи).

Зазначені вище норми законодавства свідчать про те, що поліцейський, який виїжджає у службове відрядження на підставі відповідного наказу керівника, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження та заповнити всі його реквізити; а після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

При цьому, виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертався до відповідача з адвокатським запитом, за результатами розгляду якого повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу добових за час перебування у відрядженні з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року включно, оскільки поліцейський не надав жодного документа щодо відрядження, оформленого відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 55).

У позовній заяві позивач вказує, що на момент відбуття у відрядження він просив надати відповідні вказівки щодо оформлення та видачі посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження для відповідних відміток, звертаючись до кадрового та фінансового відділів Управління, проте посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою не були видані.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що для обґрунтування позовних вимог не достатньо лише посилатися на певні обставини у тексті позовної заяви, а необхідно надати суду докази, які підтверджують чи спростовують такі обставини.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що він звертався до Управління з проханням чи вимогою щодо оформлення та видачі посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження для відповідних відміток, а на його звернення відповідач відмовив.

Ухвалою суду від 11.02.2025 витребувано у відповідача докази: інформацію щодо оформлення на ім`я ОСОБА_1 посвідчення про відрядження з проставленням відповідних серії та номера на виконання наказів від 09.04.2024 №386 та від 08.05.2024 №515; належним чином засвідчену копію посвідчення про відрядження ОСОБА_1 з проставленням відповідних серії та номера на виконання наказів від 09.04.2024 №386 та від 08.05.2024 №515; належним чином засвідчену копію витягу з журналу обліку видачі бланків посвідчень про відрядження щодо ОСОБА_1 за період з 09.04.2024 по 09.06.2024.

На виконання вимог ухвали, відповідач надав пояснення про те, що позивач не отримував у підрозділі документального забезпечення посвідчення про відрядження відповідно до Наказів №386 та №515, документи щодо позивача не оформлялися.

На підтвердження таких обставин суду надано витяг з Журналу №1166 реєстрації посвідчень про відрядження слідчого управління ГУНП в Рівненській області за період з квітня по листопад 2024 року.

Також відповідач надав суду письмову відповідь управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Рівненській області, де зазначено, що позивач не подавав до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

Також, позивач зазначає, що відповідно до Постанови №98, добові в межах граничних норм добових, встановлених Постановою №987, становлять 300,00 грн на добу, тому за спірний період позивачу підлягали нарахуванню та виплаті такі кошти.

Щодо таких доводів позивача суд зазначає, що відповідно до пункту 9 розділу III Інструкції №672, витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року № 362) (із змінами).

При цьому, такі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише на підставі належним чином оформлених оригіналів документів, перелік та порядок подання яких, визначений Інструкцією №672.

Позивач також зазначає, що, перебуваючи у відрядженні, виконував накази ГУНП в Рівненській області №386 та №515, мав прямий обов`язок виконувати рішення керівництва, та не міг уникнути витрат під час відрядження.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що останній мав обов`язок виконання наказів керівника №386 та №515, проте виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Тобто, у разі коли б позивач звертався до кадрового та фінансового відділів Управління з проханням чи вимогою оформити відповідні документи на відрядження і йому було б відмовлено, то в такому разі позивач мав вжити усіх належних заходів щодо повідомлення про цю обставину керівництву для врегулювання ситуації.

Проте, суду не надано доказів того, що позивач звертався до Управління з проханням чи вимогою щодо оформлення та видачі посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження для відповідних відміток, а на його звернення відмовлено; не надано доказів відповідного реагування на таку відмову (у разі якщо така відмова мала місце).

У спірному випадку позивачем не надано відповідачу та суду документів, які передбачені Інструкцією №672, тому відповідач не здійснюючи нарахування добових діяв правомірно.

Вказане вище свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати добових за період з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року та зобов`язання нарахувати та виплатити добові за час перебування у відрядженні з 12 квітня 2024 року по 09 червня 2024 року включно, в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців та також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги за оздоровлення в сумі 27322,99 грн за 2024 рік та зобов`язання нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 27322,99 грн, суд зазначає таке.

За приписами частини першої статті 94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до частини другої статті 94 Закону №580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Частиною четвертою статті 94 Закону №580-VIII визначено, що поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» від 06.04.2016 №260 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України

29 квітня 2016 р. за № 669/28799) затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 3 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилами пункту 6 розділу I Порядку №260, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Пунктом 7 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

За приписами пункту 13 розділу II Порядку №260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Поліцейським, які прибули для подальшого проходження служби з інших державних органів, працювали в бюджетних установах (організаціях), були відряджені до державних органів, установ та організацій або прикомандировані до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на службі в поліції, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається за умови, що вони не отримували її за попереднім місцем служби (роботи) за рік, у якому вони прибули.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988 (далі Постанова №988) визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 Постанови №988 визначено надати право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення: надавати поліцейським один раз на рік:

матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення;

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

За приписами пункту 6 Постанови №988, видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання Національної поліції.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення є додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, не є постійною виплатою, надається керівником на підставі відповідного наказу в межах асигнувань, та на підставі відповідного рапорта поліцейського про виплату такої допомоги на оздоровлення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 31.05.2023 (справа № 620/17864/21, провадження №К/990/4616/23) виснував:

«В аспекті порушеного у касаційній скарзі питання колегія суддів має висловити позицію щодо виплати поліцейським матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (далі узагальнено матеріальна допомога) на підставі відповідного рапорту через призму бюджетних асигнувань, які виділені органу поліції на виплату грошового забезпечення поліцейських.

З погляду позивача, позаяк матеріальна допомога є складовою (одноразовою додатковою) грошового забезпечення поліцейських, то не може такого бути, щоб на її (їх) виплату не було бюджетних асигнувань.

Відповідаючи на ці доводи колегія суддів має передусім застерегти, що не заперечує того, що матеріальна допомога входить до грошового забезпечення і має одноразовий характер. Та це ще не означає, що орган поліції завжди має чи повинен мати достатньо бюджетних асигнувань на її (щорічну) виплату поліцейським, коли ті на власний розсуд вважатимуть за можливе подати відповідний рапорт.

Текстуальний виклад пункту 13 Порядку № 260 дає підстави вважати, що виплата матеріальної допомоги не є обов`язкова, як-то, приміром, посадовий оклад чи щомісячні додаткові види грошового забезпечення. На таку саму думку наводять і приписи пунктів 4, 6 Постанови № 988, які написані вище.

З цього розуміється також, що можуть виникати ситуації, коли обсяг бюджетних асигнувань, які виділені на утримання поліцейських (у певному році), зокрема на їхнє грошове забезпечення, дозволяє щонайменше протягом певного періоду виконувати тільки зобов`язання щодо виплати обов`язкових складових грошового забезпечення поліцейського й тут якраз буде доречно мовити про неприйнятність аргументів [органу поліції] якщо б такі були про відсутність/недостатність бюджетних коштів як підстави для їх невиплати чи виплати не у повному обсязі.

Тож можливість отримати матеріальну допомогу, що в цьому випадку має означати як право поліцейського претендувати на неї (шляхом подання рапорту), так і пов`язаний з цим обов`язок керівника органу поліції визначити її розмір (відповідно до пункту 13 Порядку № 260), усе ж залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення поліцейським, принаймні на певний період року.

З цих міркувань колегія суддів поділяє висновки судів першої і апеляційної інстанцій про те, що подання поліцейським рапорту про виплату матеріальної допомоги, що є необхідною (але не достатньою) для цього умовою, ще не створює для керівника органу поліції обов`язку її виплатити, якщо для цього немає відповідних бюджетних коштів. Тут варто зауважити також, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, а також нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства (учасником бюджетного процесу), за яке БК України передбачає заходи впливу (стаття 117).

Положення БК України, на які покликається позивач в касаційній скарзі, не впливають на інтерпретацію приписів пункту 13 розділу ІІ Порядку № 260 і пунктів 4, 6 Постанови № 988, адже стосуються іншої сфери правового регулювання (стаття 1 БК України).

Під час вирішення спору про (не)правомірність відмови органу поліції виплатити поліцейському матеріальну допомогу за його рапортом потрібно зважати не стільки на процес формування бюджету на утримання Національної поліції, а радше з`ясувати причини цієї відмови. Якщо бюджетних асигнувань, виділених на утримання поліцейських, на час подання відповідного рапорту [поліцейським] було недостатньо для виплати матеріальної допомоги, то немає підстав вважати, що орган поліції діяв неправомірно, коли відмовив поліцейському у виплаті цієї допомоги.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що позивачеві відмовили у виплаті матеріальної допомоги саме з означених причин. З уваги на наведені мотиви колегія суддів вважає, що в обсязі з`ясованих обставин висновки, яких дійшли суди першої і апеляційної інстанції по суті спору, є правильні і обґрунтовані».

Отже, у спірному випадку позивачу було повідомлено про відсутність підстав для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік з підстав відсутності відповідних асигнувань.

Суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача з відповідним рапортом про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення і йому було відмовлено у задоволенні такого рапорта.

При цьому, навіть у випадку подання позивачем рапорта про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення (хоча доказів цього суду не надано, як і не надано доказів відмови у задоволенні рапорта), відповідач мав право не виплачувати таку допомогу з огляду на відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Зазначене вище свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги за оздоровлення в сумі 27322,99 грн за 2024 рік та зобов`язання нарахувати та виплати матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 27322,99 грн.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 невиплачену суму грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену суму грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку №260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

За приписами пункту 8 розділу III Порядку №260, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Пунктом 2 розділу VIII встановлено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, Наказом керівника Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 30.08.2024 №227 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 30.08.2024 (а.с. 13).

В Наказі №227 о/с зазначено:

стаж роботи в поліції на день звільнення становить 14 років 00 місяців 26 днів;

вислуга років на день звільнення для виплати одноразової грошової допомоги в календарному обчисленні становить 14 років 00 місяців 26 днів;

виплатити компенсацію за 27 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік, за 8 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік, за 9 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, за 18 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2024 році;

виплатити премію за відпрацьований період в розмірі 235,538%;

сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 0,00 грн.

Відповідно Архівної відомості №1 (а.с. 54) позивачу нараховано за серпень 2024 року (місяць звільнення): посадовий оклад (АТ) 2419,35 грн, оклад за спеціальним званням 1741,94 грн, надбавка за стаж роботи 1248,39 грн, надбавка за спеціальні умови 2434,35 грн, премія щомісячна (АТ) 18475,68 грн, вихідна допомога 95174,87 грн, компенсація за відпустку 70701,33 грн, додаткова винагорода 2258,06 грн, індексація 126,00 грн.

Тобто, при звільненні позивачу виплачені суми, в тому числі, щодо вихідної допомоги у розмірі 95174,87 грн та щодо компенсації за відпустки у розмірі 70701,33 грн відповідно до Наказу №227 о/с.

При цьому, розмір вихідної допомоги 95174,87 грн 25% місячного грошового забезпечення х 14; розмір компенсації за відпустки 70701,33 грн (серпень) 1812,85 грн (вересень) = 68888,48 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що загальна сума виплати після звільнення становить 221902,25 грн, проте на картковий рахунок позивача надійшли коти лише у розмірі 189040,39 грн (93747,25 грн + 95293,14 грн).

Суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що відповідно до банківської виписки (а.с. 16) за період з 01.08.2024 по 31.08.2024 (тобто за серпень 2024 року) на картковий рахунок позивача відповідачем виплачені кошти у розмірі:

14.08.2024 2224,19 грн,

28.08.2024 93747,25 грн,

28.08.2024 95293,14 грн.

Разом за серпень 2024 року 191264,58 грн (2224,19 грн + 93747,25 грн + 95293,14 грн).

Сума у розмірі 191264,58 грн, яка надійшла на картковий рахунок позивача за серпень 2024 року, повністю відповідає сумі, яка зазначена в Архівній відомості №1 за серпень 2024 року «2000» Банк Приват, на картку (АТ)» - з урахуванням утримань 191264,58 грн.

При цьому, у позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує того, чому сума до виплати у серпні 2024 року мала становити саме 221902,96 грн; не наведено жодного розрахунку такої суми; не зазначено, якої саме виплати стосується сума різниці, яку зазначає позивач, у розмірі 32862,57 грн.

Зазначене вище свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати суми грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн та зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачену суму грошових коштів при звільненні 30 серпня 2024 року в розмірі 32862,57 грн, позаяк позивач жодним чином не обґрунтував таку позовну вимогу по тексту позовної заяви, та не надав належних доказів на підтвердження його позиції.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем у повній мірі доведено правомірність оскаржуваної бездіяльності в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (вулиця Миколи Хвильового, 2, місто Рівне, 33000; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2025 року

Суддя К.М. Недашківська