Справа № 520/28955/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 р. Справа № 520/28955/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/28955/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач1, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач2, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та скасувати рішення № 87 від 13.08.2024.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком період роботи з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та скасувати рішення № 87 від 13.08.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком період роботи з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 по 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з вказаним рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/28955/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства.

Позивач та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не скористались правом надання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та на дату звернення до пенсійного органу досяг 61 річного віку.

06.08.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із завою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №87 від 13.08.2024 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком. Зазначено, що пенсійний вік визначений пунктом 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 60 років.

Вік заявника 61 рік 8 місяців 13 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 29 років. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу від 22 до 32 року.

Страховий стаж особи становить 24 роки 3 місяці 27 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу не враховано:

- період роботи з 15.07.1986 по 24.12.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 оскільки даний період перетинається з періодами роботи, внесеними в трудову книжку НОМЕР_2 ;

- не врахований період навчання 3 01.09.1979 по 16.07.1986, оскільки даний період перетинається з періодом проходження строкової військової служби;

- не враховано до загального страхового стажу період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.01.1992 року, оскільки з 19.06.2023 припинено для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Належних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві. Обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двохсторонніх угод /договорів. Діючої двосторонньої Угоди з Республікою Казахстан не має;

- період 01.06.2001 по 30.04.2002, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Не погодившись з вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №87 від 13.08.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку відмова пенсійного органу у неприйнятті поданих позивачем документів на підтвердження трудового стажу за період з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 по 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002 з мотивів викладених у рішенні, яке оскаржується є протиправною.

Обираючи ефективний спосіб захисту, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком період роботи з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 по 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XІІ (3акон №1788).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 29 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 29 років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком (06.08.2024) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 61 рік 8 місяців 13 днів.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становить 24 років 3 місяці 27 днів (а.с. 14), про що також зазначено в оскаржуваному рішенні.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №87 від 13.08.2024 до страхового стажу позивача не враховано: період роботи з 15.07.1986 по 24.12.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 оскільки даний період перетинається з періодами роботи, внесеними в трудову книжку НОМЕР_2 ; не врахований період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1986, оскільки даний період перетинається з періодом проходження строкової військової служби; не враховано до загального страхового стажу період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.01.1992 року, оскільки з 19.06.2023 припинено для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Належних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві. Обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двохсторонніх угод /договорів. Діючої двосторонньої Угоди з Республікою Казахстан не має; період 01.06.2001 по 30.04.2002, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Щодо спірних періодів навчання позивача з 01.09.1979 poкy пo 16.07.1986 року, судовим розглядом встановлено, що архівною довідкою Державного Біотехнологічного університету від 01.10.2024 року за №571.24-арх підтверджено, що в архівному фонді Державного біотехнологічного університету (наказах, особовій справі № 7095) значиться ОСОБА_1 , 1962 року народження. Наказом № 385-уч від 20.08.1979 року ОСОБА_1 був зарахований на перший курс денного відділення до Харківського сільськогосподарського інституту імені В.В. Докучаєва за спеціальністю «Землеустрій». Наказом 398-уч від 26.07.1984 року ОСОБА_1 був відрахований з числа студентів як такий, що не виконав у встановлений строк завдання по дипломній роботі та не був допущений до захисту дипломної роботи з правом захисту диплому на протязі 3-х років.

Наказом № 528уч віл 24.07.1986 року ОСОБА_1 був відрахований у зв`язку з закінченням навчання за спеціальністю «Землеустрій» з присвоєнням кваліфікації інженер - землевпорядник, про що був виданий диплом НОМЕР_3 від 25.07.1986 року реєстраційний № 669, Рішенням Ради Міністрів СРСР (наказ №5-к від 11.01.1991 р.) Харківський сільськогосподарський інститут імені В.В. Докучаєва було реорганізовано в Харківський державний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва Указом Президента України віл 27.03.2002 року №303/2002 Харківський державний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва перейменовано в Харківський національний аграрний університет ім. В. В. Докучаєва. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 року № 431-р «Про утворення Державного біотехнологічного університету» Харківський національний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва був приєднаний і до Державного біотехнологічного університету (а.с. 16).

В період часу між відрахуванням та поновленням у навчанні а саме: з 10.11.1984 року по 05.05.1986 року позивач проходив військову службу, про що свідчать відповідні відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_4 (а.с. 17-19).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у вказаний період з 01.09.1979 poкy пo 16.07.1986 року навчання не перетинається з проходженням військової служби.

Щодо періоду неврахування відповідачем до загального страхового стажу період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.01.1992 у зв`язку з тим, що з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, колегія суддів зазначає наступне.

На час здійснення позивачкою трудової діяльності у спірні періоди діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладена в тому числі між Україною та Республікою Казахстан (в подальшому - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Згідно з частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Так, ст. 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

За приписами ч. 2 ст. 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.

Колегія суддів вказує, що періоди роботи позивача у спірний період з 01.01.1992 по 30.01.1992 належним чином підтверджені записом в трудовій книжці № 10 та № 11, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу позивачки немає. Жодних належних і допустимих доказів зворотного до суду не надано та матеріали справи не містять.

Посилання пенсійного органу на припинення участі України в Угоді гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з 19.06.2023 року колегія суддів відхиляє, оскільки позивач набув трудовий стаж у той час, коли вказана Угода діяла, як зі сторони України, так і зі сторони Республіки Казахстан, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають, а тому підстави для незарахування спірного трудового стажу з 01.01.1992 по 30.01.1992 відсутні.

Щодо періоду роботи позивача з 01.06.2001 по 30.04.2002, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судовим розглядом, згідно записів у трудовій книжці позивач з 01.06.2001 прийнятий електромонтером Краснопавловського виробничого управління житлово-комунального господарства (Наказ №36 від 01.06.2001, запис № 7) та звільнений за згодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України з 30.04.2002 (наказ № 33 від 30.04.2002, запис № 10).

Доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивача щодо спірного періоду відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.

Єдиною підставою незарахування спірних періодів - з 01.06.2001 по 30.04.2002 роботи в Краснопавловському виробничому управлінні житлово-комунального господарства відповідач зазначив відсутність інформації про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Водночас, визначений п. 3 Порядку № 637 порядок підтвердження стажу, не підлягає застосуванню, з огляду на те, що відомості про стаж роботи позивача містяться в його трудовій книжці.

Колегія суддів зазначає, що зазначені вище обставини роботи не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до страхового стажу роботи на вказаному підприємстві.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відмова пенсійного органу у зарахуванні до стажу позивача періодів з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 по 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002 є протиправною, а прийняте рішення № 87 від 13.08.2024 підлягає скасуванню.

Як встановлено частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява №29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Отже, судом першої інстанції обрано належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, а саме визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та скасування рішення №87 від 13.08.2024 року, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком періоди роботи з 01.09.1979 по 16.07.1986, з 01.01.1992 по 30.01.1992 та з 01.06.2001 по 30.04.2002 та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/28955/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий