Справа № 300/4404/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4404/24 пров. № А/857/21135/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року (суддя Боршовський Т.І., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у червні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №15 від 26.04.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 22.02.2024 дати встановлення інвалідності, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи в рф: з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.04.2024 звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Вказана заява за принципом екстериторіальності передана та розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області, яке прийняло рішення № 15 від 26.04.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності. Представник позивача вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, оскільки позивачем подано пенсійному органу трудову книжку, яка підтверджує необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії по інвалідності. Вказує, що пенсійний орган безпідставно не взяв до уваги відомості про періоди роботи ОСОБА_1 в Російській Федерації, оскільки позивач надав пенсійному органу трудову книжку та довідки підприємств, на яких позивач працював. При цьому, безпідставними є доводи відповідача про те, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Таким чином в ГУ ПФУ в Рівненській області не було підстав для незарахування позивачу до страхового стажу періодів його роботи на території Російської Федерації з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 15 від 26.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Відмовлено в задоволенні решти позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Відмовлено в позові до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022 на території Російської Федерації згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1996, оскільки припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Таким чином, враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якого проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, в пенсійного органу відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних вище періодів його роботи.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.02.2024 визнаний особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 485970 від 29.02.2024 (а.с. 16).

Позивач звернувся 18.04.2024 через вебпортал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 53-54). До заяви додано: паспорт серії НОМЕР_2 (а.с. 14); довідку про присвоєння ідентифікаційного коду (а.с. 15); довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 485970 від 29.02.2024 (а.с. 16); посвідчення серії НОМЕР_3 від 06.03.2024 (а.с. 17); військовий квиток серії НОМЕР_4 від 04.12.1993 (а.с. 18-21); трудову книжку серії НОМЕР_1 від 20.11.1996 (а.с. 22-34); вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 27.10.1992 (а.с. 35); страхове свідоцтво № 079-652-793 28 від 09.04.2001 (а.с. 36); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 25.01.2024 № 01-16/1 про особливі умови роботи з 01.05.2022 по 01.05.2022 (а.с. 37); ); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 307 про заробітну плату з квітня по грудень 2008 року (а.с. 38); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 308 про заробітну плату з січня по грудень 2009 року (а.с. 39); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 309 про заробітну плату з січня по грудень 2010 року (а.с. 40); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 3010 про заробітну плату з квітня по грудень 2011 року (а.с. 41); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 311 про заробітну плату з січня по грудень 2012 року (а.с. 42); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 312 про заробітну плату з січня по грудень 2013 року (а.с. 43); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 313 про заробітну плату з січня по грудень 2014 року (а.с. 44); довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» про заробітну плату з січня по серпень 2015 року (а.с. 45); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 60 про заробітну плату з червня по грудень 2016 року (а.с. 46); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 61 про заробітну плату з січня по грудень 2017 року (а.с. 47); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 62 про заробітну плату з січня по грудень 2018 року (а.с. 48); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 63 про заробітну плату з січня по грудень 2019 року (а.с. 49); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 64 про заробітну плату з січня по грудень 2020 року (а.с. 50); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 65 про заробітну плату з січня по грудень 2021 року (а.с. 51); довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 66 про заробітну плату з січня по травень 2022 року (а.с. 52).

26.04.2024 ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення № 15 про відмову позивачу в призначенні пенсії. Рішення відповідача № 15 від 26.04.2024 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 02 роки 11 місяців 03 дні, при необхідних - 11 років. До страхового стажу не враховано періоди роботи в Росії з 20.11.1996 по 01.05.2022 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1996, з мотивів того, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с. 56).

Листом № 0900-0214-8/25685 від 29.04.2024 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 15 від 26.04.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності (а.с. 55).

Вважаючи протиправним рішення відповідача № 15 від 26.04.2024 про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені розділом ІV Закону № 1058-IV.

Стаття 30. Умови призначення пенсії по інвалідності.

1. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

2. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

3. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Стаття 31. Групи інвалідності

1. Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.

Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

2. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.

Стаття 32. Страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності

1. Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

для осіб з інвалідністю II та III груп:

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 485970 від 29.02.2024 позивачу з 22.02.2024 встановлена друга група інвалідності (а.с. 16).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 29.07.1996 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

З огляду на зміст вимог закону, пенсійний вік для ОСОБА_1 станом на день подання заяви від 18.04.2024 про призначення пенсії становив 48 років 06 місяців 12 днів, необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності другої групи - 11 років.

Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії по інвалідності в частині наявності в позивача страхового стажу, то судом встановлено, що згідно наданого відповідачем розрахунку стажу від 18.04.2024 ОСОБА_1 враховано страховий стаж 02 роки 11 місяців 03 дні, що підтверджується оспореним рішенням № 15 від 26.04.2024.

Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії за віком в частині наявності в позивача необхідного для цього страхового стажу, слід зазначити наступне.

Згідно рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 15 від 26.04.2024 про відмову позивачу в призначення пенсії по інвалідності, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Росії з 20.11.1996 по 01.05.2022 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1996, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с. 56).

Щодо періодів роботи позивача на території Російської Федерації, то суд вказує на таке.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Згідно відомостей вкладки до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 27.10.1992, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач: з 27.10.1992 по 15.11.1993 працював в Лісокомбінаті «Осмолода»; з 26.10.2004 по 11.03.2005 працював в ТОВ «Нафтогазбудлізинг» (а.с. 35).

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.11.1996, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач: з 20.11.1996 по 16.07.2003 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ на території Російської Федерації; з 19.04.2008 по 14.06.2009 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 15.06.2009 по 20.11.2010 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 14.04.2011 по 29.01.2012 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 14.02.2012 по 11.07.2014 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 14.07.2014 по 11.05.2015 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 12.06.2015 по 31.08.2015 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «РуссИнтеграл «Западно-Сибирская Нефтяная Буровая Компания «Пионер» на території Російської Федерації; з 22.09.2015 по 31.03.2016 працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «Управление Бурових Работ-1» на території Російської Федерації; з 16.06.2016 по 16.09.2017 працював на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «Нафтогаз-Бурение» на території Російської Федерації; з 15.10.2017 по 07.08.2018 працював на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «Нафтогаз-Бурение» на території Російської Федерації; з 07.11.2018 по 01.05.2022 працював на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «Нафтогаз-Бурение» на території Російської Федерації (а.с. 22-34).

Судом встановлено, що записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.11.1996 про періоди роботи на території Російської Федерації з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 01.05.2022, вчинені відповідно до вимог Інструкції № 58 та містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Такі записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Суд звертає увагу на те, що згідно крайнього запису в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.11.1996 позивач працював на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння скважин на нафту та газ в ООО «Нафтогаз-Бурение» на території Російської Федерації в період з 07.11.2018 по 01.05.2022.

Водночас, позивач просив суд зарахувати до страхового стажу лише частину із вказаного періоду, а саме з 07.11.2018 по 31.01.2022.

Так, частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на волевиявлення представника позивача щодо формулювання позовних вимог в такій редакції, суд не вбачає підстав для виходу за межі таких позовних вимог з метою ефективного захисту прав.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023 року, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим, оскільки є порушенням правої визначеності як складового аспекту принципу верховенства права. Так, працюючи за межами України, за умови чинності в період роботи міжнародних договорів між Україною та Російською Федерацією, особа мала легітимні очікування щодо визнання Україною її трудового стажу та заробітку, здобутого на території Російської Федерації, для пенсійного забезпечення.

Слід звернути увагу на факт працевлаштування позивача в російській федерації, сплати податків та соціальних внесків в її бюджет в період, коли вказана держава здійснювала збройну агресію проти України, однак суд при розгляді та вирішенні цього соціального спору не дає моральної оцінки таким діям позивача.

В контексті вказаного судом враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Тобто в періоди роботи позивача на території Російської Федерації з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022, Україна не вводила заборон на працевлаштування (в спірному випадку за сферою роботи позивача) її громадян на території Російської Федерації, а також визнавала для пенсійного забезпечення в Україні трудовий стаж та заробіток за вказані періоди роботи, здобуті на території Російської Федерації.

Предметом цього спору є правова оцінка відмови територіального органу пенсійного фонду України в зарахуванні періодів роботи позивача в Російській Федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, в період чинності вказаних міжнародних договорів.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закону № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Подібні за суттю вимоги передбачені й в законодавстві Російської Федерації.

Так, відповідно до абзацу третього статті 3 Федерального закону Про трудові пенсії в Російській Федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.

Відповідно до статті 22 Федерального закону № 167-Ф3 від 15.12.2001 Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Водночас, в період з 01.01.2010 по 31.12.2011 законодавство Російської Федерації не встановлювало обов`язку роботодавців сплачувати страхові внески та подавати звітність за іноземних громадян, які тимчасово перебували на території Російської федерації, а тому відповідно до пункту 1 статті 7, пп. 15 частини першої статті 9 Федерального закону № 167-Ф3 від 15.12.2001 відсутні підстави для того, щоб органи пенсійного фонду вимагали за цей період підтвердження сплати страхових внесків до пенсійного фонду РФ.

Федеральним законом Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди від 03.12.2011 № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Статтею 9 цього федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону Російської Федерації № 400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Отже, як законодавством України, так і законодавством Російської Федерації, передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. При чому, суд звертає увагу на те, що такий обов`язок щодо сплати страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії за іноземних громадян, зокрема й громадян України, саме до пенсійного фонду Російської Федерації виник у страхувальників лише з 01.01.2012.

Щодо відповідальності страхувальників за несплату страхових внесків згідно законодавства України.

Так, згідно з статтею 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а.

Встановлено, що разом із заявою від 18.04.2024 про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 надав органу Пенсійного фонду України, окрім трудових книжок, також додатково такі документи про період його роботи на території Російської Федерації:

- страхове свідоцтво Російської Федерації № 079-652-793 28 від 09.04.2001 (а.с. 36);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 25.01.2024 № 01-16/1 про особливі умови роботи з 01.05.2022 по 01.05.2022 (а.с. 37);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 307 про заробітну плату з квітня по грудень 2008 року (а.с. 38);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 308 про заробітну плату з січня по грудень 2009 року (а.с. 39);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 309 про заробітну плату з січня по грудень 2010 року (а.с. 40);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 3010 про заробітну плату з квітня по грудень 2011 року (а.с. 41);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 311 про заробітну плату з січня по грудень 2012 року (а.с. 42);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 312 про заробітну плату з січня по грудень 2013 року (а.с. 43);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» від 08.06.2021 № 313 про заробітну плату з січня по грудень 2014 року (а.с. 44);

- довідку ООО «РуссИнтеграл-Пионер» про заробітну плату з січня по серпень 2015 року (а.с. 45);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 60 про заробітну плату з червня по грудень 2016 року (а.с. 46);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 61 про заробітну плату з січня по грудень 2017 року (а.с. 47);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 62 про заробітну плату з січня по грудень 2018 року (а.с. 48);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 63 про заробітну плату з січня по грудень 2019 року (а.с. 49);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 64 про заробітну плату з січня по грудень 2020 року (а.с. 50);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 65 про заробітну плату з січня по грудень 2021 року (а.с. 51);

- довідку ООО «Нафтагаз-Бурение» від 29.02.2024 № 66 про заробітну плату з січня по травень 2022 року (а.с. 52).

Частина з вищевказаних довідок про заробітну плату містять відомості про здійснення відрахувань із заробітної плати страхових внесків. Підстави видачі довідок: особові рахунки, розрахунково-платіжні відомості.

Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Проте, ОСОБА_1 окрім трудової книжки, надав пенсійному органу додатково докази нарахування йому заробітної плати за вказані періоди відповідні довідки, що містять інформацію на підставі яких первинних документів вони видані та інформацію щодо відрахування чи не відрахування відповідних страхових внесків із заробітної плати.

З огляду на зміст оспореного рішення № 15 від 26.04.2024, пенсійний орган не надав оцінку таким довідкам та не зазначив жодних зауважень щодо сплати страхових внесків за спірні періоди роботи позивача.

Верховний Суд в постанові від 18.11.2022, за результатом розгляду справи №560/3734/22, зазначив:

…95. Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

96. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

97. З огляду на те, що судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів (трудової книжки позивачки тощо) встановлено, що позивачка працювала на ЗАТ Тиротекс з 22 травня 1982 року по 25 серпня 1984 року, їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за період її роботи на вказаному підприємстві в період з вересня 1982 року по серпень 1984 року і було здійснено утримання до Фонду соціального страхування Республіки Молдова, то колегія суддів Верховного Суду вважає, що дії і рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаного періоду під час розгляду заяви позивачки про призначення пенсії є протиправними.

98. При цьому, судами попередніх інстанцій було обґрунтовано зазначено те, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних доказів щодо недостовірності інформації стосовно стажу роботи позивачки у період з вересня 1982 року по серпень 1984 року на ЗАТ Тиротекс. Крім того, відсутність відповіді від Національної Каси Соціального Страхування Республіки Молдова на поданий відповідачем запит щодо підтвердження позивачки за період вересня 1982 року по серпень 1984 року не є підставою для неврахування спірного страхового стажу при призначенні позивачці пенсії.

99. Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, про що обґрунтовано було зазначено позивачкою у відзиві….

Отже, відсутність інформації від пенсійного органу Російської Федерації щодо підтвердження страхового стажу позивача за періоди з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022 не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право ОСОБА_1 на призначення йому пенсії по інвалідності.

Так, записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.11.1996 та вказані вище довідки про заробітну плату, надані позивачем, підтверджують факти офіційного працевлаштування ОСОБА_1 .

Отже, виходячи з відсутності мотивів територіального органу пенсійного фонду України у спірному рішенні № 15 від 26.04.2024 щодо незарахування періодів роботи позивача з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022 до страхового стажу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірну відмову в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію по інвалідності, вищевказаних періодів його трудової діяльності на території Російської Федерації.

З огляду на встановлені статтею 32 Закону № 1058-IV обов`язкові умови для призначення пенсії по інвалідності, правильним є висновок про наявність таких умов щодо позивача, а саме: ОСОБА_1 досяг 48 років, після зарахування пенсійним органом періодів роботи позивача з 20.11.1996 по 16.07.2003, з 19.04.2008 по 14.06.2009, з 15.06.2009 по 20.11.2010, з 14.04.2011 по 29.01.2012, з 14.02.2012 по 11.07.2014, з 14.07.2014 по 11.05.2015, з 12.06.2015 по 31.08.2015, з 22.09.2015 по 31.03.2016, з 16.06.2016 по 16.09.2017, з 15.10.2017 по 06.08.2018, з 07.11.2018 по 31.01.2022 до його страхового стажу, такий страховий стаж становитиме не менше 11 років.

Апеляційний суд резюмує, що щодо позивача є всі встановлені законом умови для призначення йому пенсії по інвалідності.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі №300/4404/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська