Справа № 140/13442/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/13442/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.05.2024 № 18169/03-16 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку на десять років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2) та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років, як потерпілій від Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 10.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ГУ ПФУ в Одеській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 17.05.2024 №27 відмовило останній у призначенні пенсії даного виду у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач з таким рішенням не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с. 28).

09.12.2024 ГУ ПФУ в Одеській області подало відзив на позов у якому позовні вимоги не визнало. В обґрунтування своєї позиції вказує, що необхідний страховий стаж при зменшенні пенсійного віку на 10 років становить 16 років.

Зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.08.1987 по 10.09.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.04.1987, оскільки наявне необумовлене виправлення дати наказу про звільнення в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР 20.06.1974 № 162, яка діяла до 29.07.1993; час догляду за дітьми 01.10.1990 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні відомості щодо виховання дитини до 3-х річного віку (в свідоцтвах про народження відсутній штамп про отримання паспорту); період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 згідно довідки про стаж від 04.11.2019 № 1364 ПТП «Комбинат общественного питания г. Брест», оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 .

Крім того, по довідці від 19.03.1993 № 1223 не можливо ідентифікувати назву організації, яка видала довідку; довідка від 06.06.1986 № 143 та довідка, яка не містить дату видачі та реєстраційного номеру, містить скорочення ім`я та по батькові ( ОСОБА_3 ), що унеможливлює ідентифікацію особи. Вказані довідки можуть бути враховані у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

За наданими документами встановлено, що страховий стаж позивача становить 12 років 07 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796.

Відтак, оскаржуване рішення є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача (а.с. 31-33).

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (а.с. 24).

10.05.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області та надала документи, необхідні для призначення пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Одеській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 17.05.2024 №27 відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 16 років. У вказаному рішенні було констатовано, що відповідно до наданих позивачем документів, загальний страховий стаж складає 12 років 07 місяць 17 днів.

До страхового стажу не зараховано: - період роботи з 05.08.1987 по 10.09.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.04.1987, оскільки наявне необумовлене виправлення дати наказу про звільнення; - час догляду за дітьми 01.10.1990 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні відомості щодо виховання дитини до 3-х річного віку (в свідоцтвах про народження відсутній штамп про отримання паспорту); - період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 згідно довідки про стаж від 04.11.2019 № 1364 ПТП «Комбинат общественного питания г. Брест», оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 . Довідка не є документом встановленого зразка та відсутня легалізація.

Як додатковий коментар зазначено, що по довідці від 19.03.1993 № 1223 не можливо ідентифікувати назву організації, яка видала довідку; довідка від 06.06.1986 № 143 та довідка, яка не містить дату видачі та реєстраційного номеру, містить скорочення ім`я та по батькові ( ОСОБА_3 ), що унеможливлює ідентифікацію особи. Вказані довідки можуть бути враховані у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

А тому ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії відповідно з вимогами ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.9).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 даного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.

Отже обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу (аналогічний висновок наведений у тексті постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі 280/1162/16-а).

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідачем не заперечується право на зниження позивачу пенсійного віку на 10 років. Вік заявниці на момент звернення за призначенням пенсії - 55 років.

Разом з тим, рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку обумовлене відсутністю страхового стажу, який для неї становить 16 років.

Зокрема, спірним до зарахування є стаж, здобутий позивачем у період трудової діяльності з серпня 1986 року по липень 1987 року та період догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачу період догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, оскільки в свідоцтвах про народження відсутня інформація про отримання паспорту, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Суд зауважує, що вказана норма не передбачає наявності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи.

Тому твердження відповідача з даного приводжу є безпідставним.

У роз`ясненні ПФУ від 28.10.2022 Чи зараховується до стажу жінкам час догляду за малолітньою дитиною? зазначено, що до страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються ті періоди, протягом яких людина підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за які з 1 січня 2004 року, дати набрання чинності Законом України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, щомісяця сплачені страхові внески.

У статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до набрання ним чинності в порядку, визначеному раніше діючим законодавством.

Отже: до 1 січня 2004 року час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, на підставі свідоцтва про народження дитини.

Таким чином, достатнім є надання свідоцтва про народження дитини для підтвердження наявності правових підстав для зарахування часу догляду за дитиною до трьох років до страхового стажу матері, набутого до 01.01.2004. Чинне законодавство не містить обов`язкової умови наявності у свідоцтві відмітки про отримання дитиною паспорту.

З 1 січня 2004 року пунктом 1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страхові внески за жінок, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку, сплачуються з 01.01.2005.

Незалежно від того, чи працювала жінка до виходу у відпустку по догляду за дитиною до трьох років чи ні, їй цей період зараховується до страхового стажу, оскільки нарахування та сплата страхових внесків за неї здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії надала свідоцтва про народження дітей ОСОБА_4 від 29.05.2007 серії НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_5 від 24.12.2001 серії НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Водночас з трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 (а.с.17 зворот) слідує, що 20.09.1990 прийнята на роботу поваром у колгосп імені Л. Українки; 01.10.1990 декретна відпустка по догляду за дитиною; 01.12.1993 звільнена з роботи за згодою сторін та в період з 30.11.1993 по 25.08.2000 позивач працювала завгоспом у Гутянському дитячому садку.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частинами 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як слідує з розрахунку стажу ОСОБА_1 , їй до страхового стажу зараховано, зокрема, період роботи в колгоспі з 17.01.1990 по 30.08.1990, наступний період роботи з 01.12.1993 по 25.08.2000.

Відпустка по догляду за дитиною до досягненню 3-річного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993 до страхового стажу позивачу не зараховано.

Отже, з огляду на те, що в період з 01.10.1990 по 01.10.1993 ОСОБА_1 не працювала, а перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 років ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу на підставі свідоцтва про народження дитини.

В той же час, період роботи з 30.11.1993 по 25.08.2000, який припадає на період догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач перебувала в трудових відносинах, тому підстави для зарахування до страхового стажу часу догляду за дитиною до трьох років відсутні.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 05.08.1987 по 10.09.1987 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.04.1987, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення, суд враховує наступне.

Так, долучена до позовної заяви копія сторінок трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 дійсно містить запис №3 від 05.08.1987 про прийняття ОСОБА_6 на роботу та запис № 4 від 10.09.1987 про звільнення останньої з роботи. Запис №4 вчинено у зв`язку із звільненням позивача з роботи. При цьому у графі 4 запису №4 дата наказу про звільнення містять виправлення - місяць звільнення виправлення шляхом наведення числа 11.

Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Згідно з пунктами 2.3, 2.5 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.7 глави 2 Інструкції №162).

У розділі "Відомості про роботу" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається (пункт 2.9 глави 2 Інструкції №162).

Отже, Інструкцією передбачений порядок внесення виправлень до трудової книжки.

Виправлення у даті наказу про звільнення зроблене без дотримання встановленого порядку. Не можливо встановити суб`єкта, який здійснив такі виправлення, відсутній підпис уповноваженої особи та печатка підприємства. Таким чином така ситуація позбавляє можливості встановити достовірність виправленої інформації у трудовій книжці позивача.

При цьому спірний період роботи позивача з 05.08.1987 по 10.09.1987 не підтверджено жодними іншими документами для зарахування до страхового стажу згідно з пунктом 3 Порядку №637.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

На думку суду, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Факт перебування в трудових відносинах позивача підтверджується записом про прийняття на роботу. Записом про звільнення з роботи для встановлення тривалості стажу, що враховується для призначення пенсії, встановлюється день завершення таких відносин.

На думку суду, наявність виправлення в реквізитах (даті) наказу про звільнення (11.09.1987), яка є пізнішою за день звільнення зазначений у графі 2 запису № 4 (10.09.1987), здійснено без додержання встановлених правил, що не є формальним, оскільки спірним залишається питання про точний період завершення роботи на вказаному підприємстві.

Усунення юридичного спору у цьому випадку, на переконання суду, є можливим шляхом надання будь-якого із документів: довідки, виписки із наказу, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати тощо, за місцем роботи позивача, оскільки такий механізм передбачений пунктом 3 Порядку №637, який вказує на необхідність підтвердження стажу роботи не лише у випадку відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній, а також у випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відтак відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Також у спірному випадку відповідачем не враховано до стажу роботи позивача період з 22.10.1986 по 31.07.1987, оскільки ім`я особи у довідці № 1364 від 04.11.2019 не відповідає паспортним даним.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем подавались до територіального органу Пенсійного фонду України, зокрема, трудова книжка, довідка КУ ПТП «Комбинат общественного питания» від 04.11.2019 № 1364 щодо підтвердження періоду роботи (а.с. 7, 7 зворот-8 з перекладом).

Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , що видана 17.04.1987, позивач ОСОБА_7 , зокрема, з 22.10.1986 прийнята на роботу поваром 3 розряду в їдальню № 24 та 31.07.1987 звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 31 КЗоТ БССР (а.с. 19).

У трудовій книжці позивача усі записи внесені відповідно до норм чинного законодавства, засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця.

Також відомості щодо зазначеного періоду роботи позивача в КУ ПТП «Комбінат громадського харчування» підтверджується і довідкою від 04.11.2019 № 1364.

Зі змісту довідки від 04.11.2019 № 1364 слідує, що ОСОБА_6 у період з 22.10.1986 по 31.07.1987 працювала поваром 3 розряду в їдальні № 24 Брестсього тресту їдалень та ресторанів. Вказана архівна довідка складена російською мовою.

Однак відповідач не прийняв до уваги записи за вказаний період роботи, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , при розрахунку її страхового стажу та не зарахував до страхового стажу позивача період роботи згідно довідки від 04.11.2019 № 1364, оскільки ім`я позивача в довідці ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

З такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає, що інформація, яка наведена в довідці 04.11.2019 № 1364 та в трудовій книжці позивача щодо її трудових відносин з КУ ПТП «Комбінат громадського харчування» є повністю ідентичною.

Водночас суд зазначає, що такі розбіжності жодним чином не можуть ставити під сумнів достовірність відомостей, вказаних у таких документах та приналежність таких документів саме позивачу.

Із вказаних документів можливо встановити дійсний зміст інформації, яка в них зазначена, вона є доступною для розуміння та сприйняття.

Відмінність в написанні імені позивача в довідці (російською мовою) не може бути виправданою для позбавлення права особи на страховий стаж.

На переконання суду, відмінності в написанні імені особи російською та українською мовою в документах, що підтверджують страховий стаж, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача та таких період підтверджено трудовою книжкою.

Суд зазначає, що формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім цього, суд звертає увагу, що рішенням Шацького районного суду Волинської області від 02.10.2024 у справі № 170/657/24 встановлено факт, що довідка про стаж № 1364 від 04.11.2019, видана ПТП «Комбінат общественного питания г. Брест» стосується та належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Відмінність в написані імені позивача російською мовою не може бути виправданою для позбавлення її права на страховий стаж, оскільки допущена не з її вини. На переконання суду, самі лише описки у написанні імені особи в документах, що підтверджують страховий стаж, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача.

Суд зазначає, що формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Зазначене свідчить, про наявність у позивача права на зарахування до страхового стажу періоди роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987.

Таке зарахування страхового стажу підтверджує те, що загальний страховий стаж позивача перевищує необхідний страховий стаж в 16 років, який необхідний для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності до вимог до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За наведених обставин, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області №27 від 17.05.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993, у зв`язку з чим, його слід визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині рішення відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту порушених прав необхідно зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 у ПТП «Комбінат общественного питания г. Брест» та відпустку по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Суд враховує, що згідно з Рекомендацією №R(80)2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Оскільки ГУ ПФУ в Одеській області неправомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

За загальним правилом пенсія призначається з дня звернення за пенсією (частина 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відтак пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має бути призначена позивачці з 10.05.2024 (з дати звернення до органів пенсійного фонду із заявою про її призначення).

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.05.2024 № 27 про відмову в призначенні пенсії в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 у ПТП «Комбінат общественного питания г. Брест» та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993 та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 у ПТП «Комбінат общественного питания г. Брест» та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993 та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з 10.05.2024 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.05.2024 №27 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 у ПТП «Комбінат общественного питания г. Брест» та відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 22.10.1986 по 31.07.1987 у ПТП «Комбинат общественного питания г. Брест» та відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1990 по 01.10.1993 та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з 10.05.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_6 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Р.С. Денисюк