Справа № 300/9755/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2025 р. справа № 300/9755/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про
визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976, половини строку денної форми навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І.Франка у період з 01.09.1979 по 27.06.1984 та невиплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з дня звернення до суду;
зобов`язання здійснити з дня звернення до суду, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 № 04-12/103-20, врахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання, період проходження військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976 та половину строку денної форми навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І.Франка у період з 01.09.1979 по 27.06.1984.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Стаж його роботи на посаді судді, який дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання складає 25 років 2 місяці. У листопаді 2024 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок довічного грошового утримання, включивши до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової військової служби, та здійснення перерахунку загального відсотка довічного грошового утримання. За результатами розгляду заяви відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до стажу роботи ці періоди. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що грубо порушують його права як громадянина України та судді у відставці щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, його належного матеріального та соціального забезпечення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.01.2025. Відзив представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області мотивував тим, що згідно з статтею 142 Закону №1402 відсутні підстави для врахування до суддівського стажу спірні періоди, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено з врахуванням норм чинного законодавства та матеріалів пенсійної справи.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
Позивач з 20.09.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання у відсотковому розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до даних копії трудової книжки ОСОБА_1 у період з 07.11.1974 по 08.12.1976 проходив строкову військову службу (а.с.10-12).
Відповідно до диплому НОМЕР_1 ОСОБА_1 в 1979 році вступив до Львівського державного університету ім. І.Франка та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1984 позивачу присвоєно кваліфікацію юрист (а.с.13).
З метою зарахування до стажу роботи на посаді судді спірних періодів, які не були враховані при призначенні пенсії для визначення відсотків суддівської винагороди судді, позивач звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області.
За наслідками розгляду заяви листом від 05.12.2024 №9777-8469/К-02/8-0900/24 відповідач повідомив позивача про те, що зарахування періоду проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976, періоду навчання у Львівському державному університеті з 01.09.1979 по 25.06.1984 до стажу роботи на посаді судді, законом не передбачено, а зараховано до загального стажу роботи. Врахований стаж роботи, що дає право на одержання довічного грошового утримання, становить 25 років 2 місяці, а саме: з 10.07.1991 по 14.02.2011 робота на посаді судді Коломийського міськрайонного суду; з 15.02.2011 по 19.09.2016 робота на посаді судді Апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с.14,15).
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У статті 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно з ч.1 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст.43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Згідно з ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст.1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
У відповідності до п.11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про статус суддів» № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді спірних періодів є протиправним.
Відповідно до даних копії трудової книжки ОСОБА_1 у період з 07.11.1974 по 08.12.1976 проходив строкову військову службу (а.с.10-12).
Відповідно до диплому НОМЕР_1 ОСОБА_1 в 1979 році вступив до Львівського державного університету ім. І.Франка та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1984 позивачу присвоєно кваліфікацію юрист (а.с.13).
Отже, до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить враховувати, крім роботи на посаді судді (25 років 2 місяці 10 днів), половину строку навчання у вищому учбовому закладі та період проходження строкової військової служби.
Зважаючи на це, відповідач повинен при кожному наступному перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивача враховувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому учбовому закладі та період проходження строкової військової служби.
Правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами.
За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.
Положеннями частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Отже, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки стаж його роботи на посаді судді з урахуванням половини строку навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01.09.1979 по 27.06.1984 та проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976, складає понад 29 років.
Як наслідок позивач має право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 68% суддівської винагороди.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Підсумовуючи вищевикладене та обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, який має бути ефективним та виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання з 01.09.1979 по 27.06.1984 у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976.
Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання з 01.09.1979 по 27.06.1984 у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976, та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 30.12.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 68% суддівської винагороди згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 №04-12/103-20, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання з 01.09.1979 по 27.06.1984 у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання з 01.09.1979 по 27.06.1984 у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби з 07.11.1974 по 08.12.1976.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 30.12.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 68% суддівської винагороди згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 №04-12/103-20, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.