Справа № 420/29512/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не розгляду рапорту від 09.05.2024, військовослужбовця ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини із числа особи з другою групою інвалідності;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України розглянути по суті рапорт від 09.05.2024 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку із наявністю дружини з другою групою інвалідності та прийняти за результатами розгляду рапорту відповідне рішення.

Ухвалою суду від 25.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 09.05.2024 він звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Позивач зазначає, що рапорт позивача було прийнято, однак військова частина відмовилась надати підтвердження реєстрації вказаного рапорту. При цьому, в усній формі позивачу було відмовлено в задоволенні рапорту з посиланням на те, що його дружина не потребує постійного догляду.

11.10.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами та зазначає, що рапорт щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 датований 09.05.2024 в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України не обліковується, не зареєстрований та відсутній. При цьому, в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України обліковується рапорт старшого солдата ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби №1.10/1347/24-Вн. від 19.06.2024. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність предмету спору.

21.10.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач навів доводи та твердження тотожні наведеним у позовній заяві.

25.10.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що позивач не звертався до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з рапортом від 09.05.2024. Оскільки такий рапорт не було подано, то його і не було розглянуто. При цьому, Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу який би свідчив про відмову в реєстрації даного рапорту з боку НОМЕР_1 прикордонного загону чи відмову в розгляді даного рапорту.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) та призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначений на посаду патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 1 категорії рульового) групи прикордонних катерів відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б), з 24 лютого 2022 року.

Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №949971.

09.05.2024 ОСОБА_1 подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ) про звільнення з військової служби у запас за пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у дружини ІІ групи інвалідності.

Зазначений рапорт, командуванням НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не розглянутий, відповідь не надано.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частинами 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту другого частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинні станом на 09.05.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у запас за пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у дружини ІІ групи інвалідності, який адресовано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 )

Станом на момент подання позову відповідачем не надано відповіді щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що рапорт щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 датований 09.05.2024 в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України не обліковується, не зареєстрований та відсутній.

Відповідно до пункту 3.9.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Так, позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили належне надання рапорту від 09.05.2024 на звільнення та отримання НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України такого рапорту, зокрема відмітки вхідної кореспонденції, прийнятого адресатом (такими є, зокрема, дата прийняття документа та номер вхідної кореспонденції).

Отже, доводи позивача про вчинену відповідачем бездіяльність стосовно не розгляду рапорту від 09.05.2024, а саме, що відповідач проігнорував рапорт, не надав жодної обґрунтованої відповіді щодо підстав не звільнення позивача з військової служби є безпідставними, оскільки спростовуються вищевказаними доказами.

Позивач не спростував жодним чином доводів відзиву про те, НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України не знайдено жодних підтверджень щодо отримання рапорту ОСОБА_1 від 09.05.2024, про який ідеться в позові, у тому числі й про ознайомлення з таким рапортом безпосереднього командира позивача.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів того, що ОСОБА_1 09.05.2024 звертався із рапортом до командира НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про його звільнення з військової служби із зазначенням підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача протиправної бездіяльності, щодо не розгляду рапорту від 09.05.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини із числа особи з другою групою інвалідності.

Відповідно, вимога про зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби не підлягає задоволенню, оскільки така є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності, в задоволенні якої судом відмовлено.

За наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Разом з цим суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права подати рапорт про звільнення його з військової служби з переліком документів, які підтверджують наявність у нього визначених законом підстав для звільнення з військової служби, шляхом подання такого рапорту своєму безпосередньому керівнику або направлення його засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.