Справа № 120/6285/24
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 лютого 2025 р. Справа № 120/6285/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області; Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУ ПФУ в Чернівецькій області, відповідач 1); Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказано, що 15.04.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.04.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Рішення про відмову обґрунтовано тим, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано періоди роботи, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначено не повну дату народження. Також до трудового стажу не зараховано період роботи з 20.05.1983 по 06.02.2003 в колгоспі "Зоря", оскільки відсутня довідка про кількість вироблених вихододнів та встановлений мінімум.

Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.04.2024 №05, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом та просить задовольнити його повністю.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідачами подано відзиви, в яких вони просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який склав 22 роки 9 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано:

- період роботи в колгоспі «Зоря» з 20.05.1983 по 06.02.2003, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум вихододнів в колгоспі. Для зарахування даного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про фактично відпрацьований мінімум роботи та довідку про реорганізацію колгоспу, видані архівною установою на підставі первинних документів;

- періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповну дату народження, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Для зарахування періодів роботи згідно вище зазначеної трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки видані підприємствами чи архівними установами на підставі первинних документів.

З огляду на викладене, відповідачі вважають, що рішення від 22.04.2024 №05, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що ОСОБА_1 , по досягненні 60-річного віку 15.04.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

22.04.2024 року Управлінням пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії № 05, відповідно до якого відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж 31 рік, а нарахований страховий стаж 22 роки 09 місяців 2 дні.

Відмову було вмотивовано тим, що:

- період роботи в колгоспі «Зоря» з 20.05.1983 по 06.02.2003, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум вихододнів в колгоспі. Для зарахування даного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про фактично відпрацьований мінімум роботи та довідку про реорганізацію колгоспу, видані архівною установою на підставі первинних документів;

- періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповну дату народження, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Для зарахування періодів роботи згідно вище зазначеної трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки видані підприємствами чи архівними установами на підставі первинних документів.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та діями щодо відмови зарахувати окремі періоди її роботи до страхового стажу, вважає їх протиправними та такими, що порушують її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку обґрунтуванню спірного рішення відповідача, суд виходить з таких норм діючого законодавства.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо позовної вимоги позивача про зарахування періоду з 20.05.1983 року по 06.02.2003 року - в колгоспі "Зоря", суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 25.02.1981 ОСОБА_1 працювала в колгоспі "Зоря" з 20.05.1983 по 06.02.2003, з наступними періодами роботи: за 1983 рік (інформація відсутня); за 1984 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 292); за 1985 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 276); за 1986 рік (декрет); за 1987 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 321); за 1988 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 310); за 1989 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 322); за 1990 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 397); за 1991 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів -340); за 1992 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 304); за 1993 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 328); за 1994 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів -296); за 1995 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів -316); за 1996 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів -310); за 1997 рік (встановлений мінімум вихододнів - 230, фактично відпрацьовано вихододнів -236); за 1998 рік (встановлений мінімум вихододнів - 230, фактично відпрацьовано вихододнів -311); за 1999 рік (встановлений мінімум вихододнів - 230, фактично відпрацьовано вихододнів -297); за 2000 рік (фактично відпрацьовано вихододнів -320); за 2001 рік (фактично відпрацьовано вихододнів -305); за 2002 рік (фактично відпрацьовано вихододнів -290); за 2003 рік (інформація відсутня).

При цьому обов`язку додаткового доведення факту відпрацювання позивачем днів трудової участі в громадському господарстві в кількості, зазначеній у трудовій книжці, законодавчо не встановлено, а відтак відповідний стаж мав бути врахований відповідачем наступним чином:

- в роки, коли річний мінімум участі виконаний в повному обсязі /перевиконаний до стажу зараховується повний рік роботи;

- в роки, коли річний мінімум участі не виконаний в повному обсязі - до страхового стажу зараховується кількість днів, фактично відпрацьованих згідно даних трудової книжки.

В той же час, не зважаючи на наявність відомостей в трудовій книжці колгоспника позивача, в тому числі інформації щодо днів виработки у громадському господарстві, відповідачем стаж за вказаний період праці в колгоспі не враховано.

Зазначені записи містять всі необхідні дані, що відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держпраці від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у відповідні періоди.

Запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства.

Отже, трудова книжка позивача НОМЕР_3 від 25.02.1981 містить записи з інформацією про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.

Відсутність інформації про вихододні та встановлений мінімум за 1983 та 2003 роки не є підставою для не зарахування позивачці всього спірного періоду роботи в колгоспі "Зоря", щодо якого наявний запис у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом у постановах від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а викладено правову позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Щодо недоліків при заповненні трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме не зазначення повної дати народження, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави не приймати до уваги вказані записи трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право на зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , а також періоду роботи з 20.05.1983 по 06.02.2003 в колгоспі "Зоря" підтверджується записами в трудовій книжці, а також положеннями чинного законодавства України.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (як органу, що здійснив розгляд заяви позивача та прийняв спірне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 15.04.2024 р. про призначення пенсії за віком, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги суд вважає частково обґрунтованими, в зв`язку із чим адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 1211,20 грн, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №05 від 22.04.2024 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2024 року, зарахувавши до загального стажу період роботи в колгоспі "Зоря" з 20.05.1983 по 06.02.2003 та періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м. Чернівці, площа Центральна, 3, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович