Справа № 380/15625/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Білан Петро Володимирович, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 20.06.2024 № 2-1323-UA0035967.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.06.2024 № 2-1323-UA0035967 та безпідставністю нарахування орендної плати за період з 01.01.2021 по 25.04.2023. Зазначає, що 20.02.2024 отримав від ГУ ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення №1-1323-UA0059055 від 03.07.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб на підставі Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року. На вказане податкове повідомлення-рішення 21.03.2024 була подана скарга, яку 14.05.2024 ДПС України задовольнила частково, скасувала податкове повідомлення-рішення № 1-1323-UA0059055 від 03.07.2023 в частині нарахованого податку за 2023 рік у сумі 31 894 грн 11 к, в іншій частині залишила без змін. Червоноградський відділ податків і зборів ГУ ДПС у Львівській області 20.06.2024 направив лист про перерахунок № 7742/5/13-01-24-12, і повідомив, що було сформовано нове податкове повідомлення-рішення № 2-1323-UA0035967 від 20.06.2024 на суму 232 780 грн 37 к., що є предметом оскарження.

Вказує, що є орендарем земельної ділянки з 25.04.2023 за Договором оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року, прикінцеві положення якого містять умови про те, що невід`ємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлення земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди. На думку позивача, до 25.04.2024 право оренди земельної ділянки не виникало ні в кого, оскільки станом на 2013 рік акт прийому-передачі земельної ділянки не укладався, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. Згідно з пунктом 38 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а державна реєстрація права оренди на земельну ділянку була здійснена 25.04.2023 і з цієї дати виникло право оренди.

Вважає, що до спірних правовідносин не можна застосовувати ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», які полягають у тому, що «до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда». Мотивує тим, що право власності на нерухоме майно набуто у 2004 році, що вказано у пункті 3 Договору купівлі-продажу від 13.05.2023, однак станом на 2004 рік жодній фізичній чи юридичній особі не належало право оренди на земельну ділянку, першим орендарем земельної ділянки є ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що на момент набуття права власності на нерухоме майно у 2004 році земельна ділянка не перебувала в оренді, то і право оренди на неї виникло тільки 25.04.2023, у день державної реєстрації права оренди.

Вважає, що стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2021 по 25.04.2023, тобто нарахування та стягнення орендної плати, не може бути здійснене ГУ ДПС у Львівській області, оскільки таке право має виключно орендодавець, а саме його правонаступник Жовківська міська рада. Посилається при цьому на правову позицію, викладену у постанові ВП ВС від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц: «До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України».

Вказує, що пунктом 287.6. ст.187 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок на земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати держаної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі викладеного та ураховуючи, що державна реєстрація права оренди відбулася 25.04.2023, вважає, що у ГУ ДПС у Львівській області відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2021 по 25.04.2023, оскільки право оренди за такий період не виникало.

Вважає, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення 20.06.2024 № 2-1323-UA0035967 відповідач не мав правових підстав для нарахування орендної плати за земельну ділянку у період з 01.01.2021 по 25.04.2023, тому таке податкове повідомлення-рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності податкового повідомлення-рішення від 20.06.2024 № 2-1323-UA0035967. Вказує, що відповідно до листа Жовківської міської ради від 16.05.2023 № 03/06/1650, між ОСОБА_1 та органом місцевого самоврядування укладено договір оренди від 30.01.2013, за умовами якого Жовківська районна державна адміністрація (орендодавець) надає, а ОСОБА_1 (орендар) приймає земельну ділянку загальною площею 0,5000 га в строкове платне користування для обслуговування будівель АЗС на 38 км автодороги Львів-Рава-Руська на території Глинянської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Зазначає, що пунктом 288.4. ст.288 ПК України встановлено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 289.1. вказаної статті закріплено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Керуючись ст. 289 Податкового кодексу України Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру скерувала Державній податковій службі України лист від 12.01.2023 № 6-28-0.222-323/2-23 про індексацію нормативної грошової оцінки земель. Згідно з цим листом, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: у 2015 році 1,433 (крім земель сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), у 2016 році для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, та перелоги) 1,0, для земель несільськогосподарського призначення 1,06; у 2017 році коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки становить 1,0; у 2018 році 1,0; у 2019 році 1,0; у 2020 році 1,0; у 2021 році 1,1; у 2022 році 1,1; у 2023 році 1,15.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 30.01.2013, орендна плата за користування земельною ділянкою, якій у подальшому присвоєно кадастровий номер :03:000:0091, становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та із врахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки розрахунок зобов`язання орендної плати з фізичних осіб за 2021 рік складає 78674,49, за 2022 рік - 86520,63 та за 2023 - 67604,62 грн.

Звертає увагу, що відповідно до приписів Податкового кодексу України розмір орендної плати залежить від нормативної грошової оцінки землі, котра підлягає обов`язковій індексації, а від так її величина у грошовому виразі є зміною і не залежить від волі сторін. У разі індексації нормативної грошової оцінки землі, у сторін не виникає обов`язку внесення змін до договору про оренду земельної ділянки в частині розміру орендної плати, оскільки така зміна не залежить від волі сторін. Схожа правова позиція неодноразово застосовувалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 27.01.2022 у справі № 1140/2785/18, в якій судом касаційної інстанції зроблено висновок, «що нормами Податкового кодексу України й самим договором оренди землі передбачено проведення індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок, проте, всупереч приписам закону, позивач при обчислені розміру орендної плати цього не врахував, що й стало підставою для податкового органу здійснити відповідні донарахування. Позиція ж суду апеляційної інстанції про фактичну зміну умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права».

Звертає увагу, що позивач жодним чином не спростовує факт користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0091, на якій розташоване нерухоме майно, власником якого він був. Відповідно до наданих позивачем документів, зокрема Договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 13.05.2023, позивач від 18.03.2004 року до 13.05.2023 володів нерухомим майном комплексом АЗС, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0091.

Вважає, що зареєстрований власник будівлі набуває ознак власника земельної ділянки (або постійного землекористувача) не з моменту реєстрації права на земельну ділянку, а з моменту реєстрації права власності на будівлю та зобов`язаний згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сплачувати земельний податок.

Звертає увагу, що відповідно до пункту 38 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Однак відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 01.01.2013 року, з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 Цивільного кодексу України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» було виключено статті 18 і 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Тому після 01.01.2013 державній реєстрації підлягав не сам договір оренди землі, а право оренди за таким договором, посилаючись з цього приводу на постанову від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначає, що договір оренди земельної ділянки укладений після 01.01.2013 року не потребує державної реєстрації, а є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами. Якщо договір містить фразу «цей договір набирає чинності/діє з моменту підписання та його державної реєстрації» або «…та реєстрації права оренди» то фраза «…та реєстрації права оренди» або «… його державної реєстрації» не може змінити дату набрання чинності та дію договору оренди землі. Вважає, що зазначений висновок Великої Палати стосується саме чинності договору оренди землі, укладеного після 01.01.2013, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону України «Про оренду землі» вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди.

Наголошує, що після 01.01.2013 жодна із сторін не могла зареєструвати договір оренди землі, оскільки такий механізм було скасовано. Натомість орендар зобов`язаний реєструвати лише право оренди земельної ділянки за таким договором, проте позивач, який є орендарем, усупереч зазначеному не зареєстрував право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0091, чим не дотримався положень Закону України «Про оренду землі». Вказане призвело до ухилення позивача, який є платником податків, від сплати земельного податку за користування земельною ділянкою. Стверджує, що податковий орган. формуючи податкове повідомлення-рішення № 2-1323-UA0035967 від 20.06.2024, діяв правомірно, тому підстав для його скасування немає.

Ухвалою судді від 24.07.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою суду від 07.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач 29.08.2024 (вх. № 65319) подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача 16.09.2024 (вх. № 69039) подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, 18.11.2024 (вх. № 85006) та 30.01.2025 (вх. № 7650) - додаткові пояснення, в яких містилося клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.02.2025 у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 володів на праві власності майновим комплексом АЗС по автодорозі Львів Рава-Руська, 38 км село Глинськ Львівського (кол. Жовківського) району Львівської області, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0091, площею 0.5 га з 2008 року по 13.05.2023. Вказане підтверджується копією Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 13.05.2023 № 672.

Між позивачем та Жовківської районною державною адміністрацією 30.01.2013 укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,5000 га для обслуговування будівель і споруд АЗС на 38 км автодороги Львів Рава-Руська на території Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області (далі Договір оренди земельної ділянки від 31 січня 2013 року).

Пунктом 38 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно з інформаційною довідкою № 352472320 від 31.10.2023, за інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 25.04.2023 зареєстровано право оренди земельної ділянки за договором оренди землі; Дата укладання договору (після 2013 р.)/ Дата державної реєстрації (до 2013 р.): 30.01.2013, строк: 49 р.; Орендодавець: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області, Орендар: ОСОБА_1 .

Пунктом 7 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і на момент підписання цього договору складає: 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становитиме 41 458,39 грн в рік.

Пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року визначено, що нарахування розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з інформацією з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: у 2015 році 1,433 (крім земель сільськогосподарських угідь), у 2016 році для земель несільськогосподарського призначення 1,06; у 2017 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки становить 1,0; у 2018 році 1,0; у 2019 році 1,0; у 2020 році 1,0; у 2021 році 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); у 2022 році 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); у 2023 році 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

На лист Жовківської ОТГ (вх. ГУ ДПС у Львівській області № 14915/5 від 15.06.2023) щодо оренди гр. ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0091 площею 0,5 га, ГУ ДПС у Львівській області надало відповідь від 11.07.2023 № 7755/5/13-01-24-12, що гр. ОСОБА_1 не повідомляв орган ДПС за місцезнаходженням земельної ділянки про укладення договору оренди, а також органами самоврядування не надавалась інформація відповідно до ст.288 ПК України про укладення даного договору оренди земельної ділянки. У зв`язку із наданою інформацією, гр. ОСОБА_1 проведено нарахування орендної плати за землю за 2021 рік в розмірі 78 655,12 грн, за 2022 рік в розмірі 86 520,64 грн та за 2023 рік в розмірі 99 498,73 грн.

Позивач 20.02.2024 отримав від ГУ ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення № 1-1323-UA0059055 від 03.07.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб на підставі Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року у розмірі 264 674, 49 грн, що підтверджується листом ГУ ДПС у Львівській області від 26.03.2024 № 8807/6/13-01-24-12 та матеріалами справи.

На вказане податкове повідомлення-рішення 21.03.2024 була подана скарга, яку 14.05.2024 ДПС України задовольнила частково, скасувала податкове повідомлення-рішення № 1-1323-UA0059055 від 03.07.2023 в частині нарахованого податку за 2023 рік у сумі 31 894,11 грн, в іншій частині залишила без змін.

Червоноградський відділ податків і зборів ГУ ДПС у Львівській області 20.06.2024 направив лист про перерахунок № 7742/5/13-01-24-12, і повідомив позивача про сформоване нове податкове повідомлення-рішення № 2-1323-UA0035967 від 20.06.2024 на суму 232 780,37 грн, яке є предметом оскарження.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України).

За правилами п.269.1 ст.269 ПК України, платниками плати за землю є платники земельного податку та платники орендної плати, а згідно з пп.269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України платниками орендної плати є землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Також у підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.

Підпунктом 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України передбачено, що об`єктами оподаткування орендною платою є, зокрема, земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 ПК України).

В той же час, згідно із п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Предметом позову є податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 20.06.2024 № 2412-1323-UA0045967, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб за період з 01.01.2021 по 25.04.2023.

У цій справі є спірним і підлягає з`ясуванню момент виникнення права користування земельною ділянкою, з якого мала бути сплачена плата за землю як складова податку на майно.

Суд звертає увагу, що при вирішенні цієї справи, не є можливим застосування норм матеріального права цивільного законодавства, оскільки згідно з ч.2 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільне законодавство не застосовується до податкових відносин.

Як встановив суд, ще до моменту укладення Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року позивач володів на праві власності майновим комплексом АЗС по автодорозі Львів Рава-Руська, 38 км село Глинськ Львівського (кол. Жовківського) району Львівської області, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0091, площею 0.5 га. Саме за користування цією земельною ділянкою позивачуа було визначене зобов`язання по орендній платі за землю.

Стаття 20 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 у редакції до 01.01.2013 містила положення, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аргументи позивача щодо виникнення права оренди зводяться до того, що пунктом 38 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Проте Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» № 1878-VI від 01.01.2013 із Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Тому після 01.01.2013 державній реєстрації підлягав не договір оренди землі, а право оренди за таким договором.

З наведеного випливає, що положення пункту 38 Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року не змінюють дату набрання чинності та дію вказаного договору, а вказаний договір є укладеним 30.01.2013.

Незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право оренди земельної ділянки, виходячи із положень п.288.1 ст.288 ПК України та принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати орендної плати за землю виник у ОСОБА_1 з дати укладення договору оренди.

Відповідно до пункту 287.10 статті 287 ПК України, податкове зобов`язання з плати за землю може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, тобто не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Суд встановив, відповідач дізнався про Договір оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року з листа Жовківської ОТГ (вх. ГУ ДПС у Львівській області № 14915/5 від 15.06.2023), а тому визначив суму податкового зобов`язання за період 2021-2023 років, що не суперечить пункту 287.10 статті 287 ПК України.

Щодо доводів позивача про неможливість здійснення ГУ ДПС у Львівській області нарахування та стягнення орендної плати за період з 01.01.2021 по 25.04.2023, оскільки таке право має виключно орендодавець, а саме його правонаступник Жовківська міська рада, суд зазначає таке.

Аналіз пп.14.1.136 п.14.1 ст.14, пп.14.1.147 п.14.1 ст.14, ст.269, пп.270.1.2 п.270.1 ст.270, п.288.1 ст.288 ПК України дає підстави стверджувати, що орендна плата за землю є формою плати за землю та входить до складу податку на майно. Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України, податок на майно відноситься до місцевих податків. Отже, зобов`язання позивача сплачувати орендну плату за землю є податковим зобов`язанням.

Відповідно до пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно із законодавством центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику є Державна податкова служба України та її територіальні органи (пункти 1 та 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227).

Відповідно до статті 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, звертаються до суду у випадках, передбачених законом.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань (підпункт 20.1.36 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Отже, у податкових правовідносинах, що склалися, саме ГУ ДПС у Львівській області уповноважене нараховувати та стягувати орендну плату, водночас правом стягнення заборгованості за Договором оренди земельної ділянки від 30 січня 2013 року наділений дійсно виключно орендодавець.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем вказані вимоги щодо доказування правомірності свого рішення виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд виснує, що таке прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено, тому відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд виснує про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (с.Волиця, Львівський район, Львівська область, 80315, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома