Справа № 120/6735/23
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 лютого 2025 року

м. Київ

справа №120/6735/23

адміністративне провадження №Зв/990/4/24

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М., Олендера І.Я., Смоковича М.І., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції справу № 120/6735/23

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 15.11.2023, ухваленої у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо виплати нарахованої йому з 01.12.2022 пенсії з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, на підставі приписів статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI);

зобов`язати ГУ ПФУ здійснювати щомісячно виплату нарахованої йому пенсії, призначеної на підставі статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), без обмеження її максимального розміру згідно із приписами статті 2 Закону № 3668-VI, починаючи з 01.12.2022 по день втрати права, з урахуванням виплачених сум.

2. Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 05.07.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, задовольнив позовні вимоги.

3. Верховний Суд постановою від 15.11.2023 задовольнив касаційну скаргу ГУ ПФУ: скасував рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023; ухвалив нове судове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. 16.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 15.11.2023 з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5. Верховний Суд ухвалою від 25.04.2024 відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі за вищевказаним позовом та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

6. Ухвалою Верховного Суду від 24.07.2024 закінчено підготовчі дії та справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

7. Ухвалою від 16.08.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів дійшов висновку про необхідність відступити від висновку об?єднаної палати щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, сформованого у постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 та відповідно до частини другої статті 346 КАС України вирішив передати справу №120/6735/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

8. Ухвалою судді Верховного Суду від 19.12.2024 справу призначено до розгляду об`єднаною палатою в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Предметом спору у цій справі були дії ГУ ПФУ щодо виплати з 01.12.2022 нарахованої позивачу пенсії по інвалідності як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, призначеної на підставі статті 54 Закону № 796-XII з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, на підставі приписів статті 2 Закону № 3668-VI.

Верховний Суд постановою від 15.11.2023 скасував рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2023 про задоволення позовних вимог, яке було залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, ухвалив нове судове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Конституційний Суд України за конституційною скаргою ОСОБА_2 ухвалив рішення від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), яким:

визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами (пункт 1);

визначив, що припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (пункт 2).

16.04.2024 позивачем подано до Верховного Суду заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 120/6735/23 за виключними обставинами з підстави, встановленої пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

IІІ. ДОВОДИ ЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД СУДОВОГО РІШЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

10. Заява обґрунтована тим, що Верховний Суд постановою від 15.11.2023 у цій справі, скасовуючи рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.07.2023, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, яке підлягало примусовому виконанню, застосував норми статті 2 Закону №3668-VІ, перше речення частини третьої статті 67 Закон № 796-XII, які згодом рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 було визнано неконституційними, у зв`язку із чим вищевказане рішення Конституційного Суду України є виключною обставиною, що, на думку позивача, є підставою для перегляду Верховним Судом своєї постанови, якою було скасовано рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню, але ще не виконанне, що узгоджується з нормами пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

На підставі наведеного позивач просить заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами задовольнити, скасувати постанову Верховного Суду від 15.11.2023 та ухвалити нове рішення, яким касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Також при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами позивач просить не враховувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18, від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18.

Окрім цього заявник просить передати його заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

11. ГУ ПФУ у відзиві на заяву позивача просить відмовити останньому у задоволенні заяви про перегляд постанови Верховного Суду за виключними обставинами з мотивів того, що судове рішення може бути переглянуто за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України лише у випадку, якщо рішення суду ще не виконано. При цьому відповідач зазначає, що постанова Верховного Суду від 15.11.2023 про відмову у задоволенні позову у цій справі не підлягає виконанню і була ухвалена до прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024.

ІV. СТИСЛИЙ ВИКЛАД МОТИВІВ ДЛЯ ПЕРЕДАЧІ СПРАВИ НА РОЗГЛЯД ОБ`ЄДНАНОЇ ПАЛАТИ

12. Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати колегія суддів зазначила, що тлумачення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, наведене в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18, ухваленій об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду, від якого необхідно відступити, передбачає, що перегляду підлягають лише ті судові рішення, якими позовні вимоги задоволено. Тобто ті, які постановлено на користь фізичних чи юридичних осіб, однак не на користь суб?єктів владних повноважень.

Натомість, рішення, якими відмовлено у позові, тобто ті, які постановлено не на користь фізичних чи юридичних осіб, однак на користь суб?єктів владних повноважень, перегляду не підлягають.

Такий підхід у визначенні права на перегляд судових рішень за виключними обставинами обмежує в такому праві усіх позивачів, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, ставить їх порівняно з відповідачем у нерівне становище, відтак порушує конституційний принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом.

ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги та заслухавши доповідь судді-доповідача, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду цієї справи об`єднаною палатою з огляду на наступне.

14. Юрисдикцію, повноваження адміністративних судів та порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, який передбачає, що у визначених цим Кодексом випадках перегляд судових рішень судом касаційної інстанції здійснює, зокрема, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду (частина дев`ята статті 33 КАС України).

15. Стаття 346 КАС України закріплює підстави для передачі справи на розгляд об`єднаної палати. Зокрема, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати (частина друга статті 346 КАС України).

16. Порядок передачі справи на розгляд об`єднаної палати регламентує стаття 347 КАС України. Так, питання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати вирішує суд за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи більшістю від складу суду, що розглядає справу. Таке питання може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції, про що суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 КАС України.

17. Колегія суддів Верховного Суду передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати вважала за необхідне відступити від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18, про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, та, відповідно, про те, що судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено не може вважатись невиконаним в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки таке судове рішення не передбачає примусового його виконання.

18. Разом з тим, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду звертає увагу на той факт, що подібні висновки були також викладені в судових рішеннях, ухвалених колегіями суддів інших касаційних судів.

19. Так, розглядаючи заяву позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №921/369/17-г/13, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 31.01.2023 зазначив, що судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не зумовлює виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін спору, не призводить до зміни існуючих правовідносин, відтак не передбачає примусового виконання. У зв`язку з цим таке судове рішення встановлює стан правової визначеності у відносинах між сторонами та вважається виконаним з моменту набрання ним законної сили, тому його перегляд на підставі пункту 1 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України суперечитиме принципу res judicata.

20. Крім того, в ухвалах від 20.03.2024 у справі №712/957/14-ц, від 15.04.2024 у справі №595/1517/21, від 24.06.2024 у справі №616/459/21 колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду також вказали на те, що застереження щодо можливості перегляду судового рішення, у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, суть якого полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину, у зв`язку з чим рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, тому перегляд такого рішення на підставі пункту 1 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України суперечитиме принципу res judicata.

21. Отже, передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів не врахувала, що правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18, від якої пропонується відступити, була також викладена в судових рішеннях, ухвалених колегіями суддів інших касаційних судів та стосовно необхідності відступу від таких правових позицій в ухвалі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.08.2024 не наведено жодного мотиву.

22. Таким чином, якщо об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погодиться з колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка передала цю справу на розгляд об`єднаної палати, та знайде підстави для відступу від висновку щодо застосування положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18, їй доведеться відступити також і від висновків, викладених в ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2024 у справі №712/957/14-ц, від 15.04.2024 у справі №595/1517/21, від 24.06.2024 у справі №616/459/21 та в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №921/369/17-г/13.

23. Разом з тим, в силу положень частини третьої статті 346 КАС України повноваженнями відступати від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду наділена виключно Велика Палата Верховного Суду.

24. Отже, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що відсутність у неї компетенції для відступу від правових висновків, викладених в судових рішеннях, ухвалених колегіями суддів інших касаційних судів, перешкоджає розгляду об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справи № 120/6735/23.

25. Щодо меж повноважень об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду при ухваленні рішення про повернення справи на розгляд відповідної колегії необхідно зазначити наступне.

26. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює право на справедливий суд: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

27. Вимога щодо того, що суд має бути "встановленим законом", є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві, наприклад пункт 1 статті 5 ("відповідно до процедури, встановленої законом" та "законний" арешт або затримання), пункт 2 статті 8 ("у відповідності з законом"), підпункти 2 статей 9, 10 та 11 ("встановлені законом"), пункт 2 та пункт 4 статті 2 Протоколу № 4 ("згідно із законом") та пункт 1 статті 4 Протоколу № 7 ("відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави").

28. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях щодо формулювання "встановлений законом" робить висновки, що межі цієї вимоги є більш обмеженими, ніж вимога стосовно того, що суд має діяти відповідно до закону або шляхом, "передбаченим законом". Буквальне тлумачення цього вислову приводить до думки, що вимагається правова підстава для існування та організації суду, включно із визначенням питань, які підпадають під юрисдикцію суду.

29. Цей термін не можна розуміти у тому сенсі, що суд для того, щоб уважатись встановленим законом, має також дотримуватись всіх вимог, передбачених національним законодавством, щодо здійснення його функцій. Якщо б існувала така концепція, не було б жодного сенсу виокремлювати пункт 1 статті 6 щодо цього питання з-поміж інших статей.

30. Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду повторює, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

31. У межах досліджуваного питання, за статтею 6 Конвенції, для того, щоб визначити, чи має об`єднана палата Касаційного адміністративного суду "повну юрисдикцію" або забезпечує "достатність перегляду" для досягнення завдань своєї процесуальної діяльності, остання керується основними засадами щодо справедливого розгляду і вирішення адміністративних справ, якими є принципи адміністративного судочинства, закріплені у Конституції України, Конвенції та інших міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, КАС України, враховує такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, зміст спору, встановлені судом фактичні обставини, включаючи бажані та дійсні підстави для необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.

32. Передача справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду за відсутності підстав, зазначених у статті 346 КАС України (суд, який розглядає справу у складі колегії суддів передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного суду у складі колегії з іншої палати), та з порушенням порядку передачі, зазначеного у статті 347 КАС України (суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу) призводить до перевищення повноважень об`єднаної палати, визначених положеннями КАС України (стаття 33 КАС України), а тому остання не може вважатися "судом, встановленим законом" у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно цього судового провадження.

33. Отже, не маючи повноважень на здійснення судочинства в цьому провадженні, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду діятиме всупереч чітким процесуальним нормам, що не відповідало б принципу юридичної визначеності та обов`язковості (остаточності) рішень та спричинило б порушення статті 6 Конвенції.

34 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду враховує, що стаття 347 КАС України не містить положень як саме їй діяти у випадку встановлення порушення порядку передачі справи на її розгляд. Однак при застосуванні таких повноважень як повернення справи відповідній колегії суддів для розгляду, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду враховує, що Європейський суд з прав людини визнає, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, може ухвалювати рішення, яке не було чітко визначене законом. У випадку такого застосування закону суд повинен надати чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20.07.2006, заяви № 29458/04 та № 29465/04, рішення у справі "ХуліоВоуЖиберт та Ель Хогар і ля Мода проти Іспанії" (JulioBouGibertandElHogar Y LaModa J. A. Х. А. v. Spain) (ухв.), заява № 14929/02, 13.05.2003, "ТОВ "Базальт-Імпекс" проти України" (Bazalt Impeks, TOV v. Ukraine, заява № 39051/07) від 01.12.2011).

35. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що останній не має розглядати помилки фактів або права, допущені національними судами, до тої міри, поки вони не становили втручання у права або свободи, які захищаються Конвенцією (рішення у справі "Schenk v.Switzerland", від 12.07.1988, пункт 45; рішення у справі "Streletz, Kessler and Krenz v. Germany", №№ 34044/96, 35532/97 та 44801/98, пункт 49). Більше того, застосування та тлумачення національного законодавства - це функція національних органів, особливо судів (рішення у справі "Kopp v. Switzerland" від 25.03.1998, пункт 59).

36. Отже, вищевказані критерії застосування принципів адміністративного судочинства з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини свідчать про відсутність підстав для здійснення провадження в цій справі об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду.

37. З огляду на зазначене, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що справа підлягає поверненню відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 14, 33, 248, 256, 346, 347 КАС України,

УХВАЛИВ:

Справу №120/6735/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії повернути відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді А.Г. Загороднюк

Ж.М. Мельник-Томенко

І.Я. Олендер

М.І. Смокович

Р.Ф. Ханова