Справа № 386/1701/24
Суддя: Гут Ю. О.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 386/1701/24
Провадження № 2-а/386/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку в залі суду адміністративну справу за позовною заявою Січеславського Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Січевський І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд»18.12.2024 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 3 липня 2024 року відповідачем було прийнято Постанову у справі про адміністративне правопорушення №105 щодо громадянина ОСОБА_2 , якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу 17000 грн. У Постанові вказано, що позивач, будучи належним чином оповіщений про необхідність з`явитися до ТЦК повісткою від 8 червня 2024 року, не з`явився до ТЦК 9 червня 2024 року, чим скоїв адміністративне правопорушення.Представник позивача вважає вказану постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню на підставі наступного. Порушення процедури розгляду справи. Обов`язок ТЦК належним чином повідомити особу про розгляд справи про накладення штрафу. В силу ст. 248, ч. 1 ст. 268, ст. 277-2, ст. 278 КУпАП ТЦК зобов`язаний належним чином повідомити особу про розгляд справи не пізніше, ніж за три дні до дати розгляду справи. Позивач не отримував ні повістку про виклик до ТЦК та СП, ні повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Щодо нього не складалось протоколу за ч.3 ст.210 КУпАП. Звертає увагу, що позивач неодноразово відвідував відповідача за отриманими від нього повістками для видачі направлень до медичних установ, однак йому не було повідомлено ні про розгляд його справи, ні про наявність постанови щодо нього. Таким чином, розгляд справи відбувся за відсутності позивача, якого при цьому не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи. За таких обставин, оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню саме з процедурних підстав. Виходячи з вищевикладеного, відповідач грубо порушив процедуру розгляду справи про адміністративні правопорушення, що тягне за собою її незаконність. Відсутність доказів адміністративного правопорушення. В постанові відсутні посилання на будь-які докази адміністративного правопорушення позивача, що свідчить про відсутність таких доказів адміністративного правопорушення. Отже, за відсутності доказів правопорушення, позивач не міг бути притягнений до відповідальності. Постанова складена не у відповідності до закону. Постанова повинна містити опис обставин щодо розгляду справи та нормативний акт, який застосовується. Оскаржувана постанова містить наступний опис обставин правопорушення: «Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином завчасно оповіщений 08.06.2024 року не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час 09.08.2024 року. У встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї відсутності шляхом безпосереднього звернення до вказаного у повістці ТЦК, або у будь-який інший спосіб та в подальшому також не прибув в строк, що не перевищує 7 календарних днів…». Тобто, постанова не містить відповідних відомостей, суті правопорушення та обставин його вчинення, як це передбачено ст.256 Кодексу про адміністративні правопорушення. Разом з тим, постанова носить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи. Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення (вказано, що він був належним чином оповіщений 8 червня 2024 року, проте, не вказано, яким чином це відбувалось - особисто врученням повістки, поштою тощо). Якщо повістка надавалась позивачу особисто, не вказано, які докази це підтверджують. Ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, визначає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. В той же час, фактично позивачу інкримінується порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, диспозиція якої охоплюється ст.210-1 КУпАП. Тобто, відповідач притягнув позивача до відповідальності за порушення правил військового обліку, які він не вчиняв, отже, здійснив неправильну кваліфікацію правопорушення, оскільки за не прибуття до ТЦК та СП за повісткою військовозобов`язаний притягується до відповідальності за ст.210-1 КупАП, а не ст.210 КУпАП. Тобто відповідач фактично вказав диспозицію іншої статті Кодексу про адміністративні правопорушення, ніж ту, за яку позивач мав бути притягнений до адміністративної відповідальності. Отже, у постанові мотивувальна частина обвинувачення не збігається з формулюванням обвинувачення, тобто вказана постанова не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення та не може вважатись законною. Крім цього, в постанові містяться і інші невідповідності. Так, у заголовку постанови містіться посилання на те, що це постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, а у резолютивній частині містіться посилання вже на ч.3 ст.210 КУпАП. В резолютивній частині постанови вказано, що на позивача накладається штраф у 17000 грн. В той же час, санкція ч.3 ст.210 КУпАП, за якою притягнений позивач, містить санкцію від однієї до півтори тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, Відповідач повинен був вказати штраф саме у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як це і передбачено ч.3 ст.210 КУпАП. Вказане в сукупності свідчить про те, що постанова складена неналежним чином, не відповідає ст.283 КУпАП та підлягає скасуванню.Не відповідність обставин та висновків, вказаних у Постанові, обставинам справи. В постанові вказано, що начебто позивач не тільки не з`являвся до Відповідача 9 червня 2024 року, але і в інші дні після цього. В той же час, вказане не відповідає дійсності. Зокрема, 18 червня 2024 року позивачу ІНФОРМАЦІЯ_3 було видане направлення №809 до Голованівської ВЛК. Також позивачу декілька разів надавались повістки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також надаються результати досліджень позивача, які він проходив за направленням відповідача. Крім того, у військовому квитку позивача міститься позначка про те, що він 13.11.2024 призваний до ЗСУ. Все це спростовує твердження відповідача про те, що позивач не з`являвся за викликами до відповідача. Враховуючи вищевикладене, у позивача не могло бути мотиву не з`являтися до ТЦК та СП за повістками, отже, порушувати норми, встановлені ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».Не доведеність вини Позивача.На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №537/4012/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17. Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивачу штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210 КУпАП, постанова прийнята з порушенням прав позивача та процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення тому є протиправною та підлягає скасуванню. Оскаржувана постанова від 3 липня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП вищенаведеним вимогам, зокрема щодо законності, обґрунтованості, неупередженості, добросовісності, розсудливості, не відповідає, що є безумовною підставою для визнання її протиправною та скасування. Представник позивача подав позовну заяву через систему «Електронний суд» 17 грудня 2024 року. Постанова прийнята відповідачем 3 липня 2024 року. При цьому вона прийнята заочно, без участі позивача, не вручалась йому особисто та не надходила засобами поштового зв`язку. Постанова була ним отримана 16 грудня 2024 року у Державній виконавчій службі, про що свідчить його заява на ім`я Начальника Голованівського ВДВС у Кіровоградській області від 16 грудня 2024 року.

В позові просив поновити строк для оскарження постанови №105 від 03.07.2024 , винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП; скасувати постанову №105 від 03.07.2024, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В заяві представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова прийнята без його участі, не вручалась йому особисто та не надходила засобами поштового з`язку. Дана постанова отримана ним 16.12.2024 у ДВС за його заявою.

18.12.2024 ухвалою суду в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача через систему «Електронний суд» 18.12.2024 надіслав заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що 17 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 Січеславський Ігор Анатолійович подав через підсистему ЄСІТС позовну заяву про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи, у якій просив поновити позивачу строк подання позовної заяви, скасувати Постанову №105 від 3 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити справу, а також стягнути з бюджету судовий збір. Представник позивача у позовній заяві зробив описку та вказав у тексті позовної заяви невірне прізвище позивача. Також у позові представник позивача вказав, що у відповідача відсутній кабінет у ЄСІТС, в той же час такий кабінет у відповідача наявний та позивач направив йому копію позовної заяви у ЄСІТС. У зв`язку з цим, уточнюю позовну заяву та прошу прийняти її у наступній редакції. 3 липня 2024 року відповідачем було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення №105 щодо громадянина ОСОБА_1 , якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу 17000 грн. У постанові вказано, що позивач, будучи належним чином оповіщений про необхідність з`явитися до ТЦК повісткою від 8 червня 2024 року, не з`явився до ТЦК 9 червня 2024 року, чим скоїв адміністративне правопорушення. Вважає вказану постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню на підставі наступного. Позивач не отримував ні повістку про виклик до ТЦК та СП, ні повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Щодо нього не складалось протоколу за ч.3 ст.210 КУпАП. Також звертає увагу, що позивач неодноразово відвідував відповідача за отриманими від нього повістками для видачі направлень до медичних установ, однак йому не було повідомлено ні про розгляд його справи, ні про наявність постанови щодо нього. Таким чином, розгляд справи відбувся за відсутності позивача, якого при цьому не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи. Оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню саме з процедурних підстав. Відповідач грубо порушив процедуру розгляду справи про адміністративні правопорушення, що тягне за собою її незаконність. В постанові відсутні посилання на будь-які докази адміністративного правопорушення позивача, що свідчить про відсутність таких доказів адміністративного правопорушення. Отже, за відсутності доказів правопорушення, позивач не міг бути притягнений до відповідальності. Оскаржувана постанова містить наступний опис обставин правопорушення: «Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином завчасно оповіщений 08.06.2024 не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час 09.08.2024. У встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї відсутності шляхом безпосереднього звернення до вказаного у повістці ТЦК, або у будь-який інший спосіб та в подальшому також не прибув в строк, що не перевищує 7 календарних днів…»Тобто, постанова не містить відповідних відомостей. Постанова не містить суті правопорушення та обставин його вчинення, як це передбачено ст.256 Кодексу про адміністративні правопорушення. Разом з тим, постанова носить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи.Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення (вказано, що він був належним чином оповіщений 8 червня 2024 року, проте, не вказано, яким чином це відбувалось - особисто врученням повістки, поштою тощо). Якщо повістка надавалась позивачу особисто, не вказано, які докази це підтверджують. Ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, визначає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. В той же час, фактично позивачу інкримінується порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, диспозиція якої охоплюється ст.210-1 КУпАП. Тобто, відповідач притягнув позивача до відповідальності за порушення правил військового обліку, які він не вчиняв, отже, здійснив неправильну кваліфікацію правопорушення, оскільки за не прибуття до ТЦК та СП за повісткою військовозобов`язаний притягується до відповідальності за ст.210-1 КупАП, а не ст.210 КУпАП. Тобто відповідач фактично вказав диспозицію іншої статті Кодексу про адміністративні правопорушення, ніж ту, за яку позивач мав бути притягнений до адміністративної відповідальності. Отже, у Постанові мотивувальна частина обвинувачення не збігається з формулюванням обвинувачення, тобто вказана постанова не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення та не може вважатись законною. Крім цього, в постанові містяться і інші невідповідності. Так, у заголовку постанови містіться посилання на те, що це постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, а у резолютивній частині містіться посилання вже на ч.3 ст.210 КУпАП. В резолютивній частині постанови вказано, що на позивача накладається штраф у 17000 грн. В той же час, санкція ч.3 ст.210 КУпАП, за якою притягнений позивач, містить санкцію від однієї до півтори тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, відповідач повинен був вказати штраф саме у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як це і передбачено ч.3 ст.210 КУпАП. Вказане в сукупності свідчить про те, що постанова складена неналежним чином, не відповідає ст.283 КУпАП та підлягає скасуванню. В постанові вказано, що начебто позивач не тільки не з`являвся до відповідача 9 червня 2024 року, але і в інші дні після цього. В той же час, вказане не відповідає дійсності. Зокрема, 18 червня 2024 року позивачу ІНФОРМАЦІЯ_3 було видане направлення №809 до Голованівської ВЛК. Також позивачу декілька разів надавались повістки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також надаються результати досліджень позивача, які він проходив за направленням відповідача. Крім того, у військовому квитку позивача міститься позначка про те, що він 13.11.2024 призваний до ЗСУ. Все це спростовує твердження відповідача про те, що позивач не з`являвся за викликами до відповідача. Враховуючи вищевикладене, у позивача не могло бути мотиву не з`являтися до ТЦК та СП за повістками, отже, порушувати норми, встановлені ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивачу штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210 КУпАП, постанова прийнята з порушенням прав позивача та процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення тому є протиправною та підлягає скасуванню. Оскаржувана постанова від 3 липня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП вищенаведеним вимогам, зокрема щодо законності, обґрунтованості, неупередженості, добросовісності, розсудливості, не відповідає, що є безумовною підставою для визнання її протиправною та скасування. Представник позивача просив скасувати постанову №105 від 3 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , справу про адміністративне правопорушення, передбачену ч.3 ст.210 КУпАП - закрити. Стягнути з бюджету судовий збір у розмірі 484,48 грн.

31.12.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслав до суду відзив на позовну заяву в якій вказав, що категорично не погоджується з заявленими позовними вимогами, адміністративний позов не визнає в повному обсязі та по суті заявлених позовних вимог може заперечити наступне. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 від 03.07.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено штраф в сумі 17 тис. гривень.

У постанові №105 від 03.07.2024 зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином оповіщеним, не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час 09.06.2024, у встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду. Позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням встановленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи, з порушенням процедури, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що не був повідомлений про місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанову №105 по справі про адміністративне правопорушення йому не було вручено, а отримав її лише у Державній виконавчій службі. В постанові відсутні посилання на будь-які докази адміністративного правопорушення, що нібито свідчить про відсутність таких доказів адміністративного правопорушення, відсутність опису обставин, встановлених під час розгляду та нормативного акту, який застосовується, не вірно кваліфіковано адміністративне правопорушення, оскільки неявка на виклик за повісткою підлягає кваліфікації за статтею 210-1 КУпАП, як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Позивач вказує, що виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час 09.06.2024 року не отримував, але щодо нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП. Далі за текстом позивної заяви позивач зазначає, що вина позивача не доведена відповідачем в порушення ст.62 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.210, 210-1, 211 КУпАП визначено Кодексом України про адміністративні правопорушення та Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року №3 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення». Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Згідно абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», - громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; У ч.1 ст. 42 цього ж Закону вказано, що керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом. Аналогічне зобов`язання передбачено підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку, передбачених додатком 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». За пунктом 19 Порядку 1487 «Призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом». Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, також передбачена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560. Так, пунктом 21 передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. П.23 - поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). П.24 - у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. З приводу неправильної на думку позивача кваліфікації правопорушення слід зазначити, що обов`язок з`являтись за викликом передбачений як законодавством, яке регулює відносини щодо дотримання Правил військового обліку так і законодавством про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідні частини статей 210 та ст.210-1 КУпАП передбачають ідентичні розміри штрафів для громадян. Тому фактично, стосовно адміністративного правопорушення ОСОБА_1 його дії можна було кваліфікувати як за ст.210 так і за ст.210-1 КУпАП. У позовній заяві самим позивачем зазначається, що згідно ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення - постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Таким чином висловлювання позивача, що містяться у позовній заяві про те, що у постанові про накладення адміністративного стягнення не вказано доказів вчинення адміністративного правопорушення; у постанові не вказано доказів про належне повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення; у резолютивній частині постанови не визначено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, не є обґрунтованими, оскільки відображення таких відомостей у постанові не передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення. Законом України «Про внесення змін до кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію статтю 258 після частини четвертої доповнено новою частиною такого змісту: "Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику". Військовозобов`язаний ОСОБА_1 був оповіщений завчасно 08.06.2024 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.00 годину 09.06.2024, про що власноруч поставив підпис у розписці (корінці повістки). Факт вручення та отримання повістки ОСОБА_1 підтверджується корінцем повістки (розпискою), що міститься в матеріалах адміністративного провадження, на якій ОСОБА_1 особисто залишив свій підпис. Після цього, ігноруючи вимоги законодавства ОСОБА_1 на виклик не прибув і не повідомив у 3-денний строк про наявність поважних причин неприбуття з наданням підтверджуючих матеріалів, та протягом наступних 7 днів не прибув до ТЦК та СП. Відповідно до встановленого порядку начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було оформлено та подано звернення до органів поліції про доставку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст.259 КУпАП, як особу, що порушила законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, правила військового обліку, для складання адміністративного протоколу. Враховуючи те, що відбулись зміни в законодавстві (доповнено ч.5 ст.258 КУпАП), якими передбачено, що протокол за випадком неприбуття на виклик за повісткою може не складатись, після прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на нього все ж таки було складено адміністративний протокол, яким зафіксовано роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП та доведення змісту ст.63 Конституції України, повідомлено про необхідність прибуття для розгляду справи на 09.00 годин 03.07.2024 у ІНФОРМАЦІЯ_3 . У відповідній графі протоколу міститься підпис позивача. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення міг і не складатись, однак був складений для попередження заяв правопорушника про невиконання вимог законодавства щодо роз`яснення прав та обов`язків, можливості заявити клопотання та надати пояснення і докази. З протоколу про адміністративне правопорушення від 18.06.2024, який міститься в матеріалах адміністративного провадження видно, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 пояснив факт свого неприбуття на повістку тим, що у нього погіршився стан здоров`я. Пояснення написано власноруч від руки. Ця причина могла б бути визнана поважною у разі надання документів, які підтверджують відсутність можливості прибути за викликом за станом здоров`я. 09.06.2024 ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, у визначений час та дату на розгляд справи не прибув. Так, справа була розглянута за відсутності правопорушника та постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.07.2023 на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 17 тис.грн. (найменший розмір в межах санкції ч.3 ст.210 КУпАП). В подальшому при врученні ОСОБА_1 копії постанови у справі про адміністративне правопорушення він від її отримання відмовився. Цей факт також зафіксовано в присутності двох свідків. Хоча позивач у своїй заяві зазначає, що не отримував постанову, так само, як і повістку про виклик, однак це спростовується наявними доказами. В подальшому, у зв`язку з несплатою штрафу та не наданням до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердних документів про це у 15-денний термін з дня вручення постанови, відповідно до ст.308 КУпАП матеріали було направлено до Голованівського відділення ДВС для примусового виконання. Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП доведена і його притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до чинного законодавства, а його твердження про безпідставне притягнення спростовується фактичними даними, які містяться в матеріалах адміністративної справи. Поведінка позивача свідчить лише про те, що він обрав тактику поведінки заперечувати факти, помилково вважаючи, що таким чином це унеможливлює притягнення його до відповідальності. Стосовно того, що у назві постанови про адміністративне правопорушення №105 від 03.07.2024, зазначено кваліфікацію правопорушення ч.2 ст.210 КУпАП, це можна пояснити машинальною опискою. Суть правопорушення та кваліфікація правопорушення зазначені в описовій та резолютивній частині постанови про накладення адміністративного стягнення, тому правильною кваліфікацією слід вважати - ч.3 ст.210 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якого є вчинене під час дії особливого періоду.Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, відмовити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у відсутність сторін на підставі письмових документів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника з врахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовні заяву, зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи,за умови що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В силу ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що повістку на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , меш. АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 09.06.2024 ОСОБА_1 отримав під підпис 08.06.2024, а також ОСОБА_1 під підпис попереджений за те, що за неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причин передбачена відповідальність згідно до Закону.

18.06.2024 старшим офіцером відділення військового обліку та бронювання ОСОБА_4 складено протокол №105 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому вказано, що 09.06.2024 о 09 год. 00 хв. військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи ознайомленим та оповіщеним 08.06.24 без поважних на те причин порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 ЗК «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Факт вчинення правопорушення підтверджено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Повідомлено під підпис ОСОБА_1 про розгляд справи відбудеться о 09 год. 00 хв. 03.07.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінеті №11. В протоколі ОСОБА_1 власноруч написав пояснення, а саме не з`явився у зв`язку з погіршенням здоров`я. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав під підпис.

Суд ставить під сумнів твердження позивача про те, що він не отримував повістку про виклик в ТЦК на 09.06.2024 та не був повідомлений про розгляд справи 03.07.2024, оскільки таке твердження спростовується копією розписки про отримання 08.06.2024 ОСОБА_1 повістки про виклик на 09:00 год. 09.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та підписом про отримання копії протоколу №105 від 18.06.2024, в якому Нейлик повідомлений під підпис про розгляд справи о 09 год. 00 хв. 03.07.2024.

Постановою №105 від 03.07.2024 постановленою начальником Голованівського РТЦКта СП ОСОБА_3 , ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності по ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн.

Суд ставить під сумнів твердження позивача про те, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача, якого при цьому не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, оскільки в копії постанови, наданої представником відповідача, слідує, що ОСОБА_1 був присутній при розгляді вказаного справи про адміністративне правопорушення, однак у присутності двох свідків відмовився від отримання другого примірника постанови.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 18.06.2024 власноруч надав пояснення про те, що на виклик 09.06.2024 не з`явився у зв`язку з погіршенням здоров`я, однак підтвердження на дане твердження ІНФОРМАЦІЯ_2 в строк передбачений чинним законодавством не надав. Суду також не надав підтвердження поважності свого неприбуття на виклик 09.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, також передбачена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

Так, пунктом 21 передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

П.23 Порядку встановлено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються:перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

П.24 Порядку передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

Твердження позивача та його представника про те, що не був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки повістки йому ніхто не вручав і такого факту взагалі не було, а також те, що про час та місце розгляду справи щодо нього про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, його ніхто не повідомляв за результатом якого було винесено постанову №105 від 03.07.2024 спростовано запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, а також доданими письмовими доказами, зокрема: копією протоколу про адміністративне правопорушення від 18.06.2024, копією протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2024, копією розписки про вручення повістки на 09.06.2024.

Позивач та його представник заперечення на відзив на позовну заяву суду не надавали .

Дії позивача свідчить лише про те, що він обрав тактику поведінки заперечувати факти, помилково вважаючи, що таким чином це унеможливлює притягнення його до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі № 800/191/17.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, під час вирішення спору суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення) а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення.

Схожа позиція висловлена в окремих рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 25.11.2017 № 6-рп/1997 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) та від 25.12.1997 № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води).

Окрім того, суд звертає увагу на рішення Верховного Суду від 28.02.2019 у адміністративній справі № 522/3665/17, в якому зазначено, що в контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Відповідно до положень ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності №105 від 03.07.2024 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги положення ст.139 КАС України, та з огляду на те, що позов до задоволення не підлягає, відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 122, 242-246, 262, 286 КАС України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Січеславського Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення- відмовити.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Місцезнаходження відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_3 ;ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 21 лютого 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.