Справа № 420/29719/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовом звернувся адвокат Афанасьев Сергій Олександрович, діючий в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач в/ч НОМЕР_1 ), в якій з урахуванням уточнення позовних вимог від 23.01.2025 року просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 року в повному обсязі протиправною.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2023 року за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 року в повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум. (загальна сума за цей період 595 000 гривень).

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за період з 01.12.2021 по 01.03.2022 року у розмірі 40 % протиправною.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 01.12.2021 по 01.03.2022 року у розмірі 40%.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення з 12.06.2023 року по день фактичної виплати додаткової винагороди та надбавки за вислугу років.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільнені зі служби з 12.06.2023 року по день фактичної виплати усіх належних ОСОБА_1 сум.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог представник позивача вказує, що з листопада 2021 року по червень 2023 позивач проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 . При цьому, згідно довідки в/ч НОМЕР_1 за вих. № 7937 від 02.09.2023 року у періоди з 24.02.2022 року по 19.10.2022 року, з 26.10.2022 року по 01.12.2022 року, з 08.01.2023 року по 12.06.2023 року ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а відтак вважає, що має право на щомісячну доплату у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Разом з тим, за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 відповідачем безпідставно не було нараховано та виплачено позивачу щомісячну додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. Також представник позивача вказує на протиправність дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавка за вислугу років у розмірі 40% за період з грудня 2021 р. по лютий 2021 р., оскільки починаючи з березня 2022 року відповідачем така надбавка виплачувалася. На адвокатські запити щодо спірних питань відповідач відповіді не надав. У зв`язку із тим, що додаткова винагорода згідно постанови КМУ № 168 у повному обсязі за спірний період ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася, позивач також має право на виплату компенсації втрати доходу за несвоєчасну виплату доходів та середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку до моменту фактичної виплати заборгованості.

20.11.2023 року відповідач надав до суду відзив на позов, яким заперечив проти його задоволення. Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди згідно Постанови № 168 від 28.02.2022 року, то покликаючись на рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, окреме доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року відповідач вказує, що довідка № 7937 від 02.09.2023 року, на яку покликається позивач, не може бути доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, оскільки не містить в собі жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо. При цьому, звертає увагу, що Позивач отримував передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 додаткову винагороду в сумі 30 000 грн., а додаткова винагорода в сумі до 100 000 грн. Позивачу не виплачувалась, оскільки він безпосередньо не приймав участь в бойових діях за вказаний період. Щодо виплати надбавки за вислугу років, то відповідач зазначає, що відповідно до Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців, який видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. При зарахуванні до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Позивач відповідних документів про його вислугу років не надав. Ніяких скарг, заяв чи клопотань від Позивача стосовно його вислуги до командування військової частини НОМЕР_1 під час проходження служби від останнього не надходило, таким чином надбавка за вислугу років Позивачу виплачувалась в розмірі 40%.

28.11.2023 р. представником позивача надана відповідь на відзив, в якій не погоджується з твердженням відповідача стосовно того, що довідка № 7937 від 02.09.2023 року не може слугувати підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, оскільки у даній довідці містяться підстави її видачі, зокрема, витяг з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022, інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 122 від 08.12.2022 року та наказами командира в/ч НОМЕР_1 , що не оспорюється відповідачем. Крім того вважає абсурдним довід відповідача про те, що позивачем не було подано документа про вислугу років, оскільки такий обов`язок не покладено на позивача з огляду на положення Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, якою передбачено, що при вибутті військовослужбовців з одного місця обліку на інше, на підставі іменних списків військовослужбовців служби персоналу попереднього місця обліку офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу передають свої облікові документи на військовослужбовців (особові справи, послужні та штатно-посадові картки), які вибули, у відповідні служби персоналу за новим місцем обліку.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої з сторін про інше.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року заяву представника позивача про забезпечення доказів повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 04.01.2024 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду належним чином засвідчені копії наступних документів : витяг з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022, інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 122 від 08.12.2022 року; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 585 від 18.10.2022; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 627 від 08.11.2022; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 673 від 01.12.2022; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 48 від 17.02.2023; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 15 від 15.01.2023; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 165 від 11.06.2023 року.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядав дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Позивач проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 376 від 01.11.2021 р., яким ОСОБА_1 з 01 листопада 2011 року зарахований до списків особового складу частини, а також наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2023 року №165, яким заступника начальника польового вузла зв`язку з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року виключений із списків особового складу частини, а з усіх видів забезпечення 19 травня 2023 року. (а.с.13, 59-60)

02.08.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видана ОСОБА_1 довідка № 0989/10/2603 в тому, що за період служби у в/ч НОМЕР_1 з 01.01.2022 р. по 12.06.2023 р. йому нараховані доходи, зокрема, за спірний період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., квітень 2022: - 65 000,00 грн.; травень 2022 - грудень 2022 р. - 30 000,00 грн. щомісячно. (а.с. 15)

02.09.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видана майору ОСОБА_1 довідку за №7937 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України про те, що він дійсно в період з 24.02.2022 по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 12.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України - с. Карлівка, Донецька обл., с. Воздвижівка. Запорізька обл., м. Слов? АДРЕСА_1 .

Підстава - витяг з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022. інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №122 від 08.12.2022 року; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 585 від 18.10.2022: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №627 від 08.11.2022; наказ командира військової частини. НОМЕР_1 № 673 від 01.12.2022: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №48 від 17.02.2023; наказ командира військової частини НОМЕР_1 №15 від 15.01.2023; наказ командира військової частини НОМЕР_1 №165 від 11.06.2023 р. (а.с.14)

28.09.2023 року та 13.10.2023 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію щодо причин та підстав не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно з постановою КМУ №168 в повному розмірі за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 рік.; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно з постановою КМУ №168 за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 рік у розмірі 555 000 гривень; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з квітня 2022 року по день фактичної виплати мені грошового забезпечення в повному обсязі, до яких додано рапорт ОСОБА_1 від 28.09.2023 з окреслених вище питань. (а.с.22-28,29-31)

30.10.2023 року листом військової частини НОМЕР_1 за № 6326 у відповідь на адвокатський запит від 13.10.2023 року повідомлено, що порушень чинного законодавства України щодо ОСОБА_1 не допущено, всі виплати належних розмірів грошового забезпечення та додаткової винагороди проведені в повному обсязі. (а.с.40)

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди передбаченої ПКМ № 168 від 28.02.2022 р. за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 в сумі до 100 000,00 грн., а також надбавки за вислугу років за період з 01.12.2021 р. по 01.03.2022 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), визначено, зокрема,

- держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. ( частина перша статті 9 Закону №2011-ХІІ);

- порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.( абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII)

Пунктом 17 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 передбачено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, статті 9-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України видав Постанову від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та з урахуванням внесених змін згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 271, від 22 березня 2022 року № 350, від 1 квітня 2022 року № 400, від 1 липня 2022 року № 754, якою, зокрема,

- установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил…. виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах….. ( абзац перший пункту 1 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 217 від 07.03.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, № 350 від 22.03.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, № 754 від 01.07.2022 - застосовується з 1 червня 2022 року, № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, № 1146 від 08.10.2022 - застосовується з 1 вересня 2022 року)

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 р. № 793 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 (яка набрала чинності 19 липня 2022 року та застосовується з 24 лютого 2022 року), зокрема,

- внесені зміни у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінив словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць

- абзац шостий пункту 2 після слів під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану замінити словами у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон №1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

Так, Окремим дорученням Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298 (яке діяло до 01 червня 2022 року) передбачалось, зокрема,

- під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій). ( пункт 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298)

- на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби.( пункт 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298)

- райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. ( пункт 3 Окремого доручення від 25 березня 2022 року № 248/1298)

- виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. ( пункт 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298)

Окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) визначено, зокрема,

- під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії. ( пункт 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 )

- райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. ( пункт 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 )

- виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення). ( пункт 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29)

VI. Оцінка суду.

З аналізу наведених норм законодавства убачається, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів.

Виплата додаткової винагороди до 100 000 гривень на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.

Документальним підтвердженням такої участі слугують наступні документи: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.

Спірні правовідносини у цій справи виникли у зв`язку із відмовою відповідача виплатити позивачу збільшену додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за спірний період, який охоплює квітень 2022 року - грудень 2022 року включно, мотивуючи тим, що позивач безпосередньо не приймав участь в бойових діях за вказаний період.

За позицією позивача доказом його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України є довідка № 7937 від 02.09.2023 року, видана відповідачем, з зазначенням підстав її видачі, а саме, витяг з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022, інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 122 від 08.12.2022 року та наказами командира в/ч НОМЕР_1 , що не оспорюється відповідачем.

Вирішуючи дані спірні правовідносини урахуванням встановлених обставин справи та позицій сторін, суд вказує про таке.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у спірний період позивач займав посаду заступника начальника польового вузла зв`язку з морально-психологічного забезпечення військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідачем також не заперечується, що довідкою військової частини НОМЕР_1 № 7937 від 02.09.2023 року підтверджено, що позивач в період з 24.02.2022 по 19.10.2022. 26.10.2022 по 01.12.2022. 08.01.2023 по 12.06.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка видана на підставі, зокрема, витягу з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022. інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказу командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №122 від 08.12.2022 року.

Натомість, відповідач стверджує, що дана довідка не є тією довідкою, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, оскільки позивач безпосередньо не приймав участь в бойових діях за вказаний період.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача з огляду на таке.

До правовідносин, які склались у цій справі для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Міністерства оборони України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, підлягають застосуванню вищеперелічені Окремі доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298 (яке діяло до 01 червня 2022 року) та від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року).

Згідно з пунктом 1 вказаних окремих доручень Міністра оборони України під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», тобто така участь військовослужбовців можлива як у бойових діях, так і в забезпеченні здійснення відповідних заходів.

Як зазначалось вище, довідкою військової частини НОМЕР_1 № 7937 від 02.09.2023 року підтверджено, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Тобто, вказаною довідкою підтверджено саме безпосередню участь позивача у заходах, а тому не є доречною позиція відповідача щодо не участі позивача в бойових діях за спірний період.

Вказане підтверджується тим, що відповідно до пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298) безпосередню участь військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів, серед іншого, слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Аналогічні положення містяться в пункті 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

Крім того, пунктом 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298 також передбачено, що щомісячна додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 100 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення відповідних заходів.

За положеннями пунктів 3 вищевказаних окремих доручень Міністра оборони України документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів, зокрема, бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій, рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Оскільки за довідкою військової частини НОМЕР_1 № 7937 від 02.09.2023 року позивач у спірний період брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно підставами її видачі є витяг з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021, інв РЗ 57т від 27.09.2022. інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №122 від 08.12.2022 року; наказ командира військової частини НОМЕР_1 №585 від 18.10.2022 р., наказ командира військової частини НОМЕР_1 №627 від 08.11.2022; наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 673 від 01.12.2022 р.

Так, з витягу з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 інв.22т від 01.01.2021 р., інв.РЗ 57 т від 27.09.2022, інв.РЗ 58 т від 06.01.2023 вбачається,

- запис № 256 від 08.11.2021 року, за яким з метою виконання бойового розпорядження Об`єднаного командного пункту об`єднаних сил від 01.11.2021 р. № БР-669Т військова частина НОМЕР_1 передана з підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до бойового наказу ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_2 №18т/ок від 04.11.2020 в/ч НОМЕР_1 застосована в ході ведення стабілізаційних (оборонних) дій;

- запис № 793 від 30.11.2022 року бойове розпорядження ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_1 № БР-466Т/УО від 27.11.2022 з метою виконання бойового розпорядження ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_3 № 116/1/1769т від 26.11.2022 та організації заміни підрозділів заміни в/ч НОМЕР_1 на підрозділи в/ч НОМЕР_2 , своєчасного прибуття району оборони. ( а.с. 101)

Крім того, відповідно до витягу з наказу командира ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_1 ( по стройовій частині) № 122 від 08.12.2022 року вважати такими, що вибули до зі складу сил та засобів ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_1 , які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , у т.ч. з 01.12.2022 року майор ОСОБА_1 заступник начальника польового вузла зв`язку з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . ( а.с. 102-104)

Також, наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 673 від 01.12.2022 майора ОСОБА_1 з "01" грудня 2022 року вважати такими, що вибули зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", підстава - бойове розпорядження - 466 Т/УО КП від 27.11.2022. ( а.с. 107)

При цьому суд враховує, що в періоди з 19.10.2022 р. по 08.11.2022 р. позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами, що підтверджується витягами з наказу командира в/ч НОМЕР_1 ( по стройовій частині) №585 від 18.10.2022 та № 627 від 08.11.2022 р.

За таких обставин і правового регулювання суд вважає, що оформлена стосовно позивача довідка військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2023 р.№7937 підтверджує його право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 01.04.2022 року по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022 року.

При цьому, відповідач не надав суду заперечень та доказів недійсності щодо змісту наданої довідки, у т.ч. щодо підстав її видачі з зазначенням одного із підтверджуючих документів, передбачених п. 3 вищевказаних окремих доручень Міністра оборони України.

Також суд зауважує, що отримання позивачем додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 грн. не є беззаперечним доказом відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу у спірний період винагороди у розмірі 100000 грн. передбаченої постановою КМУ №168.

Разом з тим, під час розгляду даної справи не знайшло підтвердження вимоги позивача щодо його права на спірну додаткову винагороду у збільшеному розмірі за грудень 2022 року.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 року в загальній сумі 595 000,00 грн., то суд зауважує, що предметом спору у даній справі є право позивача на отримання вказаної додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2023 року, яке визнано судом під час розгляду даної справи.

Разом з тим, нарахування конкретної суми спірної винагороди віднесено до виключної компетенції відповідача, при цьому позивачем не надано суду розрахунок заявленої до нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 01.04.2022 року по 01.01.2023 року в загальній сумі 595 000,00 грн., що унеможливлює суду перевірити її обґрунтованість та складові, як вплинули на її визначення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 у збільшеному до 100 000,00 гривень розмірі за період з 01.04.2022 року по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022 року включно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 у збільшеному до 100 000,00 гривень розмірі за період з 01.04.2022 року по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022 року включно.

Щодо іншого спірного питання, яке за позицією позивача полягає у протиправній бездіяльності відповідача щодо не нарахування надбавки за вислугу років за період з 01.12.2021 по 01.03.2022 року у розмірі 40%, то суд враховує наступне.

Як зазначалось вище, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 376 від 01.11.2021 р. ОСОБА_1 з 01.11.2011 року зараховано до списків особового складу частини та прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, згідно довідки в/ч НОМЕР_1 №0989/10/2124 від 14.06.2023 року, довідки -розрахунку в/ч НОМЕР_1 від 16.11.2023р. №0989/10/3907 позивачу з березня 2022 р. по квітень 2023 р. нараховувалася надбавка за вислугу років в розмірі 40% від ПО.ОВЗ.НВР, що складає щомісячно 2396,00 грн.

Отже, з моменту зарахування позивача до списків особового складу частини в листопаді 2021 та по лютий 2022 року надбавка за вислугу років відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, між сторонами відсутній спір щодо відсоткового показника (40%) надбавки за вислугу років позивача.

За позицією відповідача єдиною підставою ненарахування позивачу надбавки за вислугу років за вказаний період є ненадання останнім при зарахуванні до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідних документів про його вислугу років.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача з огляду на таке.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п.п. 1-3 розділу IV цього Порядку військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.

Згідно п.п. 6, 7 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.

Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.

Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Отже, під час видання наказу в якому оголошується вислуга років належить використовувати особові справи військовослужбовців та інші документі (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. ( далі - Інструкція № 333) (втратила чинність згідно наказу Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280).

Так, відповідно до пункту 3.9 глави 3 розділу ІІ цієї Інструкції особові справи і документи, підшиті до них, військовослужбовцям на руки не видаються. Ознайомлення з матеріалами своєї особової справи військовослужбовець здійснює в присутності посадової особи, яка відповідає за її ведення і облік.

З огляду на вказане та враховуючи, що позивач прибув до відповідача для проходження військової служби від ІНФОРМАЦІЯ_1 суд вважає безпідставним довід відповідача про ненадання позивачем при зарахуванні до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідних документів про його вислугу років.

В контексті вищезазначеного, суд зауважує, що пунктом 3.14. глави 3 розділу II Інструкції № 333 у випадку, коли місцезнаходження одного з примірників особової справи неможливо встановити, кадровим органом за місцем служби військовослужбовця проводяться заходи щодо його розшуку. Для цього направляються запити до кадрових органів військових частин (військових навчальних закладів, військових комісаріатів), де проходив військову службу (навчався, призваний (прийнятий) на війську службу) військовослужбовець, а також у відповідні кадрові органи за підпорядкованістю цих військових частин (військових навчальних закладів, військових комісаріатів). Якщо військові частини (навчальні заклади, військові комісаріати) на момент розшуку припинили своє існування, запити направляються до їх правонаступників або до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (далі - Галузевий архів).

Разом з тим, відповідачем не наведено жодного нормативно-правового обґрунтування щодо підстав покладення на позивача обов`язку надати документи про його вислугу років.

Крім того, відповідачем не надано пояснень щодо обставин, які стали підставою для нарахування позивачу спірної надбавки за вислугу років лише з березня 2022 р.

Таким чином, під час розгляду даної справи знайшли підтвердження доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача з означеного вище питання, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки за вислугу років у розмірі 40 % з дати його зарахування до списку особового складу військової частини до лютий 2022 року включно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років у розмірі 40 % з дати його зарахування до списку особового складу військової частини до лютий 2022 року включно.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення з 12.06.2023 року по день фактичної виплати додаткової винагороди та надбавки за вислугу років, то суд вказує про таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, спірними питаннями у даній справі правомірність не виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі, а також надбавка за вислугу років в розмірі 40 %.

При цьому, не виплата позивачу індексації грошового забезпечення не охоплюється ні предметом ні підставами позову, а матеріали справи не містять доказів такої не виплати.

Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Разом з тим, сформульована представником позивача вимога, яка містить одночасні вислови … невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення та по день фактичної виплати додаткової винагороди та надбавки за вислугу років свідчить про суперечливість заявлених позовних вимог.

При цьому, суд зауважує, що статтею 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено спірні виплати ( додаткова винагорода та надбавка за вислугу років) за спірний період, тому вимога про виплату компенсації втрати частини доходів є передчасною.

За таких обставин позовні вимоги щодо проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 січня 2024 року по справі №200/7529/20-а.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільнені зі служби з 12.06.2023 року по день фактичної виплати усіх належних позивачу сум, то суд вказує про таке.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання розрахунку при звільненні поліцейських зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з поліції.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з огляду на вказані положення КЗпП України, у відповідача наявний обов`язок проведення 12.06.2023 року повного розрахунку з позивачем у зв`язку з його звільненням.

Однак, як вже встановлено судом відповідач не виплатив позивачу на дату його звільнення всіх належних до виплати сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на дату звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022р. в статтю 117 КЗпП України внесено зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України, в редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022р., передбачають обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більше шести місяців.

При цьому, при задоволенні позовної вимоги про стягнення/нарахування основної суми, яку не було сплачено працівникові під час звільнення, одночасно наявні підстави і для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення основної суми.

Відповідна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 серпня 2021 року в справі №640/9375/20, від 18 листопада 2021 року в справі №600/1071/20-а, від 2 грудня 2021 року в справі №120/1873/19-а, від 2 лютого 2023 року у справі №826/1575/17, від 08 червня 2023 року у справі №580/1267/21.

Позивач має правові підстави на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 13.06.2023 року по 13.12.2023 року (з урахуванням встановленого 6-ти місячного обмеження виплати).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. (п.2 Порядку №100).

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п.3 Порядку №100).

Відповідно до п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу 5 пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно із графіком підприємства, установи, організації (п.8 Порядку №100).

Як вбачається з матеріалів справи, останніми двома календарними місяцями, що передують місяцю, в якому позивача було звільнено зі служби, є березень та квітень 2023 року, які містять загалом 61 календарний день.

Згідно наявного у справі Розрахунку середньоденного заробітку колишнього військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 02.11.2021 року по 12.06.2023 року, складеного відповідачем 16.11.2023 р. за № 0989/10/3908, грошове забезпечення позивача за березень 2023 року складає 31 971,90 грн., за квітень 2023 року - 13 836,90 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток (грошове забезпечення) дорівнює 750,96 грн. ( 31 971,90+13 836,90/61 дн.)

Оскільки період затримки розрахунку з 13.06.2023 року по 13.12.2023 року становить 184 календарні дні, то середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні з 13.06.2023 року по 13.12.2023 року становить 138 176,64 грн. (184 дн. х 750,96 грн.).

Підсумовуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2023 року по 13.12.2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення в розмірі 138 176,64 грн.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії-задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у збільшеному до 100 000,00 гривень розмірі за період з 01.04.2022 року по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у збільшеному до 100 000,00 гривень розмірі за період з 01.04.2022 року по 19.10.2022, з 26.10.2022 по 01.12.2022 року включно.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у розмірі 40 % за період з 02.11.2021 по 28.02.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 40 % за період з 02.11.2021 по 28.02.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2023 р. по 13.12.2023 р., виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення, в сумі 138 176,64 ( сто тридцять вісім тисяч сто сімдесят шість грн. 64 коп.) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна