Справа № 140/8836/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/8836/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 20204 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ), в межах строку звернення до суду; зобов`язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01 січня календарного року виплати пенсії, за період у межах строку звернення до суду (а.с.30-33).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є непрацюючим пенсіонером, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 має право на отримання підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Рішенням суду у справі №140/32572/23 ГУ ПФУ у Волинській області зобов`язано здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 вказаного Закону, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік).

З 01 січня 2024 року Закон України від 09 листопада 2023 року №3460-IX Про Державний бюджет на 2024 рік (далі - Закон №3460-IX) визначає розмір мінімальної заробітної плати: 7100,00 грн - з 1 січня, 8000,00 грн - з 1 квітня. Крім того, статтею 8 цього Закону окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який розраховується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, - 1600,00 грн.

У той же час з набранням чинності Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон №1774-VIII) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, а тому позивач вважає, що нарахування йому підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ, має здійснюватися відповідачем в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб (статтею 7 Закону №3460-IX встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн). Однак у виплаті підвищення в такому розмірі відповідач відмовив.

З огляду на наведене позивач просив позов задовольнити з урахуванням строку звернення до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у відкритті провадження відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року ухвалу суду від 17 вересня 2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов (а.с.65) позовні вимоги заперечив, зазначивши, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком з 15 серпня 2006 року. На виконання рішення суду у справі №140/32572/23 позивачу з 19 квітня 2023 року проведено нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення; як розрахункову величину відповідно до статті 8 Закону №3460-IX з 01 січня 2024 року застосовано 1600,00 грн.

Відповідач вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі з огляду на наявність судового рішення у справі №140/32572/23, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Необхідно зазначити, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову; відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відповідач не подав у встановленому порядку клопотання про закриття провадження.

Водночас суд зауважує, що висновки суду в ухвалі від 17 вересня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України (у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі) суд апеляційної інстанції у постанові від 27 листопада 2024 року визнав помилковими, у зв`язку із чим справу направлено для продовження розгляду.

Інші заяви по суті спору від сторін не надходили.

Суд перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), зареєстрований та проживає в селі Матейки Луцького (у минулому - Маневицького) району Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Вказані обставини підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.34), витягом з Реєстру територіальної громади від 03 вересня 2024 року (а.с.12), довідкою від 03 вересня 2024 року №981 (а.с.13).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, у трудових відносинах не перебуває, про що слідує з рішення відповідача №58 про перерахунок пенсії (а.с.66).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/32572/23, яке набрало законної сили 13 січня 2024 року, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 19 квітня 2023 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів, що були застосовані судом під час вирішення спору.

На адвокатський запит про надання інформації про перерахунок пенсії та нарахування підвищення до пенсії ГУ ПФУ у Волинській області листом від 13 серпня 2024 року №0300-0305-8/47890 повідомило, що при виконанні рішення суду у справі №140/32572/23 ОСОБА_1 у 2023 році як розрахункову величину для обчислення підвищення до пенсії відповідно до норм пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII застосовано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений з 01 січня 2023 року, - 2684,00 грн, а відповідно до статті 8 Закону №3460-IX розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, з 01 січня 2024 року становить 1600,00 грн (а.с.35).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-XII, у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня календарного року виплати, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VIII (далі Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №987-VIII (далі Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01 січня 2016 року і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження такого змісту: Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. При цьому в рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону №796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76-VІІІ, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Отже, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону №987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом №987-VIII.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону №987-VIII), яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 січня 2019 року та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшли висновку, що відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796-ХІІ до внесення змін Законом №76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01 січня 2016 року статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав. Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшла правового висновку про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону №796-ХІІ.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон №1774-VIII, пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення якого установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 грудня 2019 року №410-ІХ).

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 липня 2017 року (зі змінами, внесеними Законом України від 15 травня 2018 року №2415-VIII).

Поряд з тим 01 січня 2024 року набрав чинності Закон №3460-ІХ, статтею 8 якого визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2013 року №21-239а11, від 19 березня 2013 року №21-53а13, від 05 листопада 2013 року №21-293а13, від 07 липня 2014 року №21-222014), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом та ним підтримано у постанові від 29 листопада 2021 року у справі №620/2928/20, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

За обставин цієї справи рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/32572/23, яким повністю задоволено позов ОСОБА_1 , не лише встановлено право позивача на отримання підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону №796-ХІІ, а й вирішено питання розміру спірних виплат - у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

При цьому оскільки з часу вирішення судом спору (справа №140/32572/23) ОСОБА_1 не змінював місця проживання, не працевлаштовувався, то правовідносини між позивачем та відповідачем не припинялися (є триваючими), а підвищення до пенсії йому фактично виплачується (з 19 квітня 2023 року), про що видно з рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19 січня 2024 року №58 (а.с.66).

З огляду на наведене відсутні підстави для висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ (основна позовна вимога).

Норма статті 39 Закону №796-ХІІ встановлює лише вид розрахункової величини - мінімальна заробітна плата.

З 01 січня 2024 року відповідач здійснює нарахування доплати згідно зі статтею 39 Закону №796-ХІІ у відповідності до резолютивної частини рішення суду у справі №140/32572/23, з урахуванням положень частини другої статті 8 Закону №3460-IX, згідно з якою розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1600,00 грн. Тобто, фактична виплата позивачу підвищення до пенсії з 01 січня 2024 року становить 3200,00 грн (1600,00 грн х 2).

Закон №3460-ІХ, який неконституційним не визнаний, змінив розмір мінімальної заробітної плати, що застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду (1600,00 грн), та зміна (зменшення) розміру зазначеної соціальної виплати обумовлена соціально-економічними можливостями держави в умовах воєнного стану, не призвела до позбавлення права позивача на отримання такого підвищення та є конституційно допустимою.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2024 року у справі №240/19227/21 здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01 січня календарного року виплати пенсії.

Доводи позивача у цій справі фактично зводяться до незгоди із застосуванням розрахункової величини (двох мінімальних заробітних), що була визначена рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/32572/23, де позивач сам просив суд зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області провести з 19 квітня 2023 року нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії (до зміни законодавства або зміни правового статусу) як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.

Суд повторює, що з часу прийняття судом рішення від 13 грудня 2023 року у справі №140/32572/23 та до дня звернення до суду із цим позовом фактичні обставини у житті позивача не змінилися: він проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є непрацюючим пенсіонером, а його право на отримання підвищення до пенсії у зв`язку із визнанням Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 неконституційним підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, яким було виключено статтю 39 Закону №796-XII, захищено у судовому порядку та рішення суду виконується відповідачем.

Тобто, право позивача на нарахування та отримання доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-XII відновлене та захищене постановленим судовим рішенням по суті заявленого спору, яке набрало законної сили, та яким чітко визначено спосіб захисту прав та інтересів позивача.

Суд також звертає увагу на те, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

В контексті зазначеного зміна правової позиції судом касаційної інстанції у спорах щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії згідно зі статтею 39 Закону №796-XII, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №240/19227/21, на яку посилається позивач у цьому позові, не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення колізії судових рішень (висновок у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі №442/3663/20 (провадження №61-6501св21)).

Окремо суд звертає увагу, що звернення представника позивача з адвокатським запитом щодо надання інформації, відповідь на який надано листом відповідача від 13 серпня 2024 року №0300-0305-8/47890 стосовно виконання рішення суду у справі №140/32572/23, не вказує на те, що позивач ініціював перед відповідачем вирішення питання про наявність передбачених законом підстав для нарахування і виплати щомісячного підвищення (доплати) до пенсії за статтею 39 Закону №796-XII, спосіб визначення розміру якого є відмінним від установленого рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/32572/23, яке набрало законної сили.

Наведене вказує на відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-XII.

Оскільки за наслідком розгляду цього спору суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивача щодо нарахування та виплати ГУ ПФУ у Волинській області підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення згідно зі статтею 39 Закону №796-XII з 19 лютого 2024 року (в межах строку звернення до суду), тому похідна позовна вимога задоволенню також не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк