Справа № 160/29674/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
07.11.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступних періодів:
періоду навчання з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986 в Могильовському політехнічному технікумі за спеціальністю 0561 «Будівельні машини та обладнання» підтверджені дипломом НОМЕР_2 від 28.02.1986 р. і архівною довідкою №152 від 02.08.2024, стаж мого навчання складає 2 роки 4 місяці 13 днів;
як фізична особа - підприємець періоди: - з 13.11.1992 року по 31.12.2004 року (12 років 1 місяць 18 днів); - з 01.01.2010 року по 31.01.2010 року (0 років 1 місяць 0 днів); стаж як фізична особа - підприємець 12 років 2 місяці 18 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступних періодів роботи:
періоду навчання з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986 в Могильовському політехнічному технікумі за спеціальністю 0561 «Будівельні машини та обладнання», підтверджені дипломом НОМЕР_2 від 28.02.1986 і архівною довідкою №152 від 02.08.2024, стаж мого навчання складає 2 роки 4 місяці 13 днів;
як фізична особа - підприємець періоди: - з 13.11.1992 року по 31.12.2004 року (12 років 1 місяць 18 днів); - з 01.01.2010 року по 31.01.2010 року (0 років 1 місяць 0 днів); стаж як фізична особа - підприємець 12 років 2 місяці 18 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 03.07.2024 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом правової оцінки доказів наданих у цій справі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області визначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дату виникнення права на пенсію з 30 червня 2024 року та провести нарахування і виплату пенсії мені саме з 30 червня 2024 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачами протиправно не зараховано до стажу роботи періоди навчання позивача в Могильовському політехнічному технікумі з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986, а також періоди його трудової діяльності в якості фізичної особи-підприємця з 13.11.1992 по 31.12.2004 та з 01.01.2010 року по 31.01.2010.
12.11.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представники відповідача-1 та відповідача-2 відзив на позов не надали.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
03.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №24 від 11.07.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Також, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №24 від 11.07.2024 вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 28.02.1986, згідно Диплому №166177 від 28.02.1986, оскільки навчання перетинається з військовою службою (необхідно надати уточнюючу довідку). Також з оскарженого рішення вбачається, що вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж становить 31 рік, страховий стаж заявника 22 роки 06 місяців 04 дні.

22.08.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 29.08.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Також, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 29.08.2024 вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії до страхового стажу не зараховано період навчання згідно архівної довідки №152 від 02.08.2024 - навчання в Республіці Білорусь. Законом України від 01.12.2022 №2783-IХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" Україна зупинила дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94 ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Разом з тим Україна Законом України від 10.01.2002 №2933-IIІ "Про приєднання до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі -Конвенція 1961 року ). Конвенція 1961 року застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти їх приєднання до Конвенції 1961 року. Державами-учасницями Конвенції 1961 року є також Російська Федерація та Республіка Білорусь.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції 1961 року, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в які документ був складений. В умовах воєнного стану постановою Кабінету міністрів України від 04.02.2023 №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" визначено порядок прийняття іноземних офіційних документів (далі - Постанова №107).

Пунктом 1 Постанови №107 встановлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля, тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Враховуючи позицію Міністерства соціальної політики України та Міністерства юстиції України документи, які видані на території Республіки Білорусь, виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Документи, видані на території Республіки Білорусь, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Також з оскарженого рішення вбачається, що вік заявника 60 років 01 місяць 23 дні, необхідний страховий стаж становить 31 рік, страховий стаж заявника 22 роки 06 місяців 04 дні.

Отже, позивачу було відмовлено вищезазначеним рішенням в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV через відсутність необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Щодо періоду навчання позивача в Могильовському політехнічному технікумі в період з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як встановлено судом з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 та Диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 період з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986 навчався в Могильовському політехнічному технікумі.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено імперативну норму щодо зарахування на роботу протягом 3 місяців з дня закінчення навчання.

Судом встановлено, що позивач закінчив навчання в технікумі 28.02.1986, а 04.08.1986, тобто протягом 3 місяців, прийнятий на роботу, що відповідає умовам зарахування періоду навчання до страхового стажу, які передбачені ч.1 ст.38 Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту».

Щодо твердження відповідача про те, що періоди навчання позивача перетинаються з проходженням ним військової служби, суд зазначає таке.

Судом трудової книжки та військового квитка позивача встановлено, що позивач навчався в технікумі з 01.09.1981 по 01.11.1982, після чого був зарахований для проходження військової служби, яку проходив з 09.11.1982 по 12.12.1984, після чого з 19.12.1984 позивача поновлено на навчання, яке він закінчив 28.08.1986.

Таким чином, дані доводи відповідача не беруться судом до уваги як необґрунтовані.

Щодо твердження відповідача про те, що означений період навчання позивача не підлягає зарахуванню до страхового стажу, у зв`язку з виходом України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, суд зазначає таке.

13.03.1992 набула чинність Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі Угода).

Відповідно до статті 1, 4, 5, 6, 11, 13 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Держави - учасниці Співдружності проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

29.11.2022 постановою Кабінету Міністрів України №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Постанова Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 набрала чинності 02.12.2022.

Суд зазначає, що позивач навчався в Республіці Беларусь з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986 тобто до виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачі протиправно не врахували означений період до страхового стажу позивача.

Щодо періоду трудової діяльності позивача в якості фізичної особи-підприємця з 13.11.1992 по 31.12.2004 та з 01.01.2010 року по 31.01.2010, суд зазначає про наступне.

З розрахунку форми РС-Право судом встановлено, що позивача не зараховано до страхового наступні періоди його діяльності як фізичної особи-підприємця: з 13.11.1992 по 01.01.2004, з 01.01.2010 по 31.01.2010.

З довідки Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області №46702/6/04-36-24-18 від 27.06.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 13.11.1992 по 31.07.1998 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, 01.08.19998 по 31.12.2001 за умовами фіксованої плати фіксованого розміру прибуткового податку, з 01.01.2012 по дату видачі довідки за умовами спрощеної системи оподаткування, обліку звітності.

Таким чином відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його трудової діяльності як фізичної особи-підприємця.

Водночас суд звертає увагу, що період трудової діяльності позивача з 01.01.2004 по 31.12.2004, про який йдеться в позовних вимогах, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку форми РС-право зарахований до страхового стажу позивача.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі протиправно не зарахували оспорювані періоди до страхового стажу позивача, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №24 від 11.07.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 29.08.2024 є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, частковому задоволенню підлягає позовна вимога щодо зобов`язання зарахувати оскаржені періоди роботи позивача до його страхового стажу.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Зі змісту оскаржуваних рішень судом встановлено, що вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж становить 31 рік, страховий стаж заявника 22 роки 06 місяців 04 дні.

Судом під час розгляду справи підтверджено періоди, які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача з 01.09.1981 по 01.11.1982, з 19.12.1984 по 28.02.1986, з 13.11.1992 по 01.01.2004, з 01.01.2010 по 31.01.2010. Зазначений період становить 14 років 06 місяців 28 днів.

Таким чином, з урахуванням висновків суду страховий стаж позивача становить 37 років 01 місяць 02 дні, що є достатнім для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії та бездіяльність відповідачів суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В даному випадку предметом позову є протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Тому позовні вимоги, щодо визнання протиправними дії та бездіяльності органів пенсійного фонду не підлягають задоволенню, з огляду на те, що позивач, заявляючи оозначені вимоги, фактично не погоджується з оскарженими рішеннями пенсійних органів.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 повторно розгляну заяву позивача про призначення пенсії, суд зазначає, що у зв`язку з тим, що судом підтверджено право позивача на пенсію, суд, з метою ефективного відновлення порушеного права вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; ) про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії №24 від 11.07.2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.08.2024 №24 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період навчання з 01.09.1981 по 01.11.1982 та з 19.12.1984 по 28.02.1986 в Могильовському політехнічному технікумі за спеціальністю 0561 «Будівельні машини та обладнання».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 13.11.1992 по 01.01.2004 та 01.01.2010 по 31.01.2010 як фізичної особи-підприємця.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058, починаючи з 30.06.2024.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 201 (двісті одна) грн. 87 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 201 (двісті одна) грн. 87 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 201 (двісті одна) грн. 87 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 13.01.2025.

Суддя О.В. Царікова