Справа № 600/442/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/442/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Радамовський Микола Миколайович до військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), з такими позовними вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей до 18 років.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є батьком дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є неповнолітніми та яких останній виховує самостійно, що підтверджується рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.09.2023.

Позивач, виявив своє волевиявлення не продовжувати проходити військову службу та подав рапорт (з додатками) до військової частини НОМЕР_2 , про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років). В свою чергу, військовою частиною НОМЕР_2 вказаний рапорт спрямовано на розгляд ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстровано 13.11.2023. Проте, після розгляду рапорту, НОМЕР_3 відмовлено в його задоволенні без надання відповіді на вказаний рапорт, в т.ч. і на час звернення із позовною заявою.

Оскільки відповідач не звільнив позивача з військової служби на підставі поданого рапорту, останній звернувся до суду, оскільки вважає відмову відповідача протиправною.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Після звернення по команді позивача із рапортом (датованим 06.11.2023) до ВЧ НОМЕР_2 , такий рапорт з правовою оцінкою був переданий по команді та зареєстрований 13.11.2023 ВЧ НОМЕР_1 для прийняття рішення. За результатами розгляду, ВЧА7013 підготовлено правову оцінку обставин наведених в рапорті. Після цього, зазначена правова оцінка передана для доведення до ВЧ НОМЕР_2 та доведена позивачу 11.12.2023 шляхом надсилання її зображення на месенджер WhatsApp на номер мобільного зв`язку позивача, що обумовлено розосередженістю підрозділів ВЧ НОМЕР_2 у прифронтовій зоні. Крім цього, правову оцінку за результатами розгляду рапорту позивача, 11.02.2024 повторно доведено позивачу під особистий підпис.

В подальшому, ВЧ НОМЕР_1 оскаржено в апеляційному порядку рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області, яке власне і було підставою на думку позивача для звільнення його від проходження військової служби.

З огляду на викладене вище, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ РІШЕННЯ У СПРАВІ

1. 05.02.2024 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

2. 13.03.2024 ухвалою суду клопотання представника відповідача - задоволено. Зупинено провадження в даній адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №722/1967/23 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.09.2023 у справі про встановлення факту, що має юридичне значення.

3. 20.02.2025 ухвалою суду за власною ініціативою поновлено провадження в даній адміністративній справі. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

4. Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

5. Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

1. Позивач є військовослужбовцем та на час звернення до суду проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (Наказ №3 від 13.06.2022).

2. Згідно свідоцтва про народження, позивач є батьком двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. 29.09.2023 рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі №722/1967/23 - спільну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 05.08.2007 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №02.

Встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. 06.11.2023 позивачем подано (по команді) рапорт до Вч НОМЕР_2 , в якому останній клопотав про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме - у зв`язку із самостійним вихованням дітей віком до 18 років.

Військовою частиною НОМЕР_2 винесено Правову оцінку обставин, наведених в рапорті позивача. Зокрема, відповідно до висновку Правової оцінки військова частина зазначила, що на підставі поданих документів, вбачає підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

5. 13.11.2023 рапорт позивача зареєстровано у Вч НОМЕР_1 .

6. 05.12.2023 Вч НОМЕР_1 винесено Правову оцінку обставин, наведених в рапорті позивача. Зокрема, згідно висновку цієї Правової оцінки підстави для звільнення з військової служби позивача не підтверджуються документально. В обґрунтуваннях Правової оцінки, Вч НОМЕР_1 посилаючись на долучені позивачем документи та вимоги ст.ст. 150, 151, 109 СК України зазначила, що надані документи підтверджують, що мати дітей не позбавлена батьківських прав, зберігає право і має обов`язок брати участь у вихованні дітей. Таким чином, позивач не підтвердив факт самостійного виховання дитини (дітей) віком до 18 років.

7. 11.12.2023 (відповідно до наявного скриншоту) на ім`я абонента « ОСОБА_6 » надіслано на месенджер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно вказаного «скриншоту», вказане повідомлення значиться з відміткою «Прочитано».

8. 13 листопада 2024 року (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень) Чернівецьким апеляційним судом (справа № 722/1967/23 провадження 822/51/24) - апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

9. 11.02.2024 у Вч НОМЕР_2 зареєстровано супровідний лист Вч НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , яким інформовано позивача про прийняте рішення по суті поданого рапорту, а саме про відсутність підстав про задоволення рапорту (Додаток: Правова оцінка).

У вказаному супровідному листі також міститься власноручний підпис від імені ОСОБА_8 від 11.02.2024.

10. Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не звільнення його з військової служби, звернувся до суду зданим позовом.

ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

2. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений, що затверджено відповідними Законами Верховної Ради України.

3. Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

4. Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

5. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації. Проходить військову службу позивач у військовій частині НОМЕР_2 .

Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку з самостійним вихованням дітей віком до 18 років.

6. Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб під час мобілізації в особливий період врегульовано п.2 ч.4 ст.26 Законом № 2232-XII.

Зокрема, п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (окрім іншого): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): [а саме] військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто, звільнення з військової служби під час воєнного стану у випадку позивача можливе за умови самостійного виховання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років. Відтак, підтвердженим має бути факт самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

7. Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

8. Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами.

Відповідно до п.12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція) звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

На підставі пункту 12.11 розділу XII Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Як визначено пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (…).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до пункту 5 Додатку 19 Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 та визначено, зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

9. Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин.

10. Для звільнення за цих обставин військовослужбовець зобов`язаний подати, зокрема, рапорт та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

11. Як свідчать матеріали справи, позивач, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, подав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини: а саме, останній посилаючись на рішення суду стверджував, що самостійно виховує дітей віком до 18 років.

12. Як доказ наявності сімейних обставин або інших поважних причин позивач долучив до рапорту наступні документи: копію свого паспорту та ідентифікаційного коду; копії свідоцтв про народження неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.09.2023; копію договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

13. Як зазначалось вище, позивач є батьком неповнолітніх доньок.

14. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі №722/1967/23 (окрім іншого) - Встановлено факт самостійного виховання та утримання позивачем, малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

15. Водночас, згідно матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу Військової частини та скасовано вказане вище рішення. Заяву позивача про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

16. Надаючи оцінку документам позивача, що надані разом з рапортом про звільнення з військової служби, суд зазначає, що предметом доказування в цій справі є доведеність факту наявності сімейних обставин або інших поважних причин, а саме самостійного виховання дитини (дітей) віком до 18 років.

17. Між тим, суд вважає, що договір між батьками, а також рішення суду про розірвання шлюбу не є достатнім та належним доказом самостійного виховання та утримання позивачем дітей віком до 18 років, з огляду на наступне.

18. Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402-III (далі - Закон № 2402-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

19. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

20. Аналіз вищезазначених положень свідчить, що розірвання шлюбу між батьками не скасовує обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні.

21. Верховним Судом в постанові від 13.06.2018 у справі № 822/2446/17 в подібних правовідносинах викладено правовий висновок (п. 51 постанови), що рішення про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з одним з батьків не доводять факт відсутності участі другого батька у вихованні дитини.

22. Таким чином, рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області, яке постановою Чернівецького апеляційного суду скасовано, яке власне позивач і долучив до рапорту про звільнення з військової служби, не є належним і допустимим доказом того, що він самостійно виховує дітей віком до 18 років.

23. Суд цілком погоджується з аргументами, які навів відповідач у Правовій оцінці обставин, з приводу поданого рапорту, а саме: «підстави для звільнення з військової служби позивача не підтверджуються документально». В обґрунтуваннях Правової оцінки, Вч НОМЕР_1 посилаючись на долучені позивачем документи та вимоги ст.ст. 150, 151, 109 СК України зазначила, що надані документи підтверджують, що мати дітей не позбавлена батьківських прав, зберігає право і має обов`язок брати участь у вихованні дітей. Таким чином, позивач не підтвердив факт самостійного виховання дитини (дітей) віком до 18 років.

24. Встановлені судом обставини свідчать, що документи, які надані позивачем до рапорту не впливають на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняють когось із батьків, хто (можливо) проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей.

25. Між тим, доказів того, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав, що свідчило б про самостійне виховання позивачем неповнолітніх дітей, позивачем не надано до суду.

26. На переконання суду, доказами, що підтверджують факт самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років одним з батьків є, зокрема: свідоцтво про смерть батька або мати; рішення суду про позбавлення батьківських прав, рішення суду про визнання батька (матері) безвісти зниклим (відсутнім), рішення суду про оголошення батька (матері) померлим, рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини; відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Вказані документи об`єктивно дозволяють підтвердити факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, як наслідок, наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

27. Разом з тим, позивачем не пред`явлено до суду жодних документів, які б підтвердили факт відсутності участі матері у вихованні дітей віком до 18 років.

28. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, оскільки останній не підтвердив наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років.

29. Вирішуючи даний спір, суд також звертає увагу і на те, що матеріалами справи доведено обставини розгляду рапорту по суті, за результатами чого позивача повідомлено про результати такого розгляду, а відтак суд не вбачає підстав про зобов`язання військової частини вчинити будь-які дії в спірних правовідносинах.

30. На переконання суду, відмовляючи позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

31. За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

32. Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій/рішення щодо відмови у задоволенні поданого позивачем рапорт на звільнення з військової служби підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".

33. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

РОСПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

1. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України суд розподіл таких витрат не проводить.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не проводиться.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.В. Боднарюк