Справа № 160/32965/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були отримані оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими йому було визначено податкове зобов`язання - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік на загальну суму 138963,50 грн. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки на час нарахування податкових зобов`язань вказане нерухоме майно належало позивача як сільськогосподарському товаровиробнику та відноситься до будівель сільськогосподарського призначення код ДКБС:1271.9 та в 2022 році не здавалось в оренду, лізинг, позичку, таким чином відповідно до пп. ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України воно не є об`єктом оподаткування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що він в 2022 році займався сільськогосподарською діяльністю та був сільськогосподарським товаровиробником, що підтверджується податковою звітністю за 2022 рік. Всі податкові зобов`язання згідно поданої податкової декларації за 2022 рік ним сплачено у повному обсязі.
Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що ППР отримані платником особисто 10.10.2023 та надані копії корінців податкового повідомлення-рішення. Позивачем у відповіді на відзив зазначено, що спірних ППР 10.10.2023 він не отримував, підпис та дата отримання написані не ним, у зв`язку з чим наполягає на огляді їх оригіналів у судовому засіданні та у разі необхідності призначення почеркознавчої експертизи на предмет встановлення належності позивачу підписів на вказаних документах.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, про можливість позивачу поновити строк звернення до суду за відсутності дійсних доказів на підтвердження того, що спірні ППР були отримані ним особисто 10.10.2023 року.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Основний вид діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №398565585 від 09.10.2024, ОСОБА_1 на праві власності з 29.11.2016 володіє Віялкою загальною площею 73.1 кв.м.
26.05.2016 року на виробничий будинок Віялка загальною площею 73.1 кв.м. ( АДРЕСА_2 ) виготовлено технічний паспорт.
Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:7043-6297-2591-0677, об`єкт інвентаризації Віялка, вид технічної інвентаризації - будівля сільськогосподарського призначення. Об`єкт технічної інвентаризації код ДКБС: 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення.
Згідно довідки №2 від 02.11.2023 ФОП ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна віялка, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства за кодом 1271. Цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарській силоси та ін.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №398545405 від 09.10.2024, ОСОБА_1 на праві власності з 29.11.2016 володіє Складським приміщенням (ангар) загальною площею 504,8 кв.м.
26.05.2016 року на виробничий будинок Складське приміщення (ангар) загальною площею 504,8 кв.м. ( АДРЕСА_2 ) виготовлено технічний паспорт.
Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:7025-7754-6297-4766, об`єкт інвентаризації Складське приміщення (ангар), вид технічної інвентаризації - будівля сільськогосподарського призначення. Об`єкт технічної інвентаризації код ДКБС: 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення.
Згідно довідки №1 від 02.11.2023 ФОП ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна складське приміщення (ангар), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства за кодом 1271. Цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарській силоси та ін.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №398563243 від 09.10.2024, ОСОБА_1 на праві власності з 29.11.2016 володіє Критий тік загальною площею 1560 кв.м.
26.05.2016 року на виробничий будинок Критий тік загальною площею 1560 кв.м. ( АДРЕСА_2 ) виготовлено технічний паспорт.
Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:7079-1256-3412-3038, об`єкт інвентаризації Критий тік, вид технічної інвентаризації - будівля сільськогосподарського призначення. Об`єкт технічної інвентаризації код ДКБС: 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення.
Згідно довідки №3 від 02.11.2023 ФОП ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна критий тік, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства за кодом 1271. Цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарській силоси та ін.
07.06.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік та сформовано податкове повідомлення-рішення форма "Ф":
Рішенням про залишення скарги без розгляду №33606/6/99-00-06-01-03-06 від 08.11.2024р. ДПС України, залишено без розгляду скаргу ФОП ОСОБА_1 на ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430- НОМЕР_2 та повернено її автору.

Рішенням про залишення скарги без розгляду №33609/6/99-00-06-01-03-06 від 08.11.2024р. ДПС України, залишено без розгляду скаргу ФОП ОСОБА_1 на ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430- НОМЕР_2 та повернено її автору.

Рішенням про залишення скарги без розгляду №33599/6/99-00-06-01-03-06 від 08.11.2024р. ДПС України, залишено без розгляду скаргу ФОП ОСОБА_1 на ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430- НОМЕР_2 та повернено її автору.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), Закону України від 18 січня 2001 року №2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", Законом України від 24 червня 2004 року №1877-IV "Про державну підтримку сільського господарства України", Закону України 23 вересня 2008 року №575-VI "Про сільськогосподарський перепис".

Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Здійснивши аналіз приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд зробив висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов:

- перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач на праві власності володіє: нежитлове приміщення (Віялка) загальною площею 73.1 кв.м., нежитлове приміщення (Складське приміщення (ангар)) загальною площею 504,8 кв.м., нежитлове приміщення (Критий тік) загальною площею 1560 кв.м., які згідно Витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва є будівлями сільськогосподарського призначення код ДКБС: 1271.9.

Зазначене також підтверджується довідками інженера інвентаризації нерухомого майна, які містяться в матеріалах справи.

Отже, об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності, щодо яких контролюючим органом нараховане податкове зобов`язання, належать до будівель/споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме віялка, ангар (складське приміщення), критий тік.

У спірних правовідносинах вирішальним є питання, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, тобто, чи виконується друга умова для застосування пільги, встановленої п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Загальні підходи щодо визначення поняття "сільськогосподарського виробника" сформульовані у постановах Верховного Суду, зокрема від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно - правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII "Податок на майно").

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Застереження в п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник", що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).

Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 №820/3556/17, від 10.04.2020 №823/1751/17, від 24.04.2020 №540/2206/19 від 17.02.2021 №820/3707/17 та від 22.04.2021 №822/3289/17.

Однак, лише сам по собі факт наявності у позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, слід встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

Згідно із приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Згідно матеріалів справи, а саме Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 2022 рік ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 22.09.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.3868 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 30.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.6201 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" ; на підставі договору оренди землі від 30.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.1374 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 14.4965 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.1122 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 3.7934 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 3.7762 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 15.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.1642 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 30.08.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.667 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 10.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.6167 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 10.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.6704 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 10.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.0954 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 7.6713 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва"; на підставі договору оренди землі від 01.07.2021 має у своєму володінні земельну ділянку площею 3.833 га із цільовим призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" та інші.

Також позивачем 02.04.2023 року було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для першої та другої груп) за 2022 рік, із зазначенням виду підприємницької діяльності у звітному періоді: код згідно з КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур та загальна сума доходу за звітний (податковий) період задекларована 800000,00 грн., з яких загальна сума єдиного податку, яка підлягає нарахування та сплаті в бюджет складає 184022,70 грн.

Згідно розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022 рік (додаток 2 до ПД платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця), мінімальне податкове зобов`язання всіх земельних ділянок, які перебувають у власності позивача складає в загальному розмірі 295860,42 грн.

Як зазначено позивачем, всі податкові зобов`язання згідно податкової декларації за 2022 рік ним сплачено, зворотного відповідачем не зазначено.

Зазначене спростовує доводи податкового органу про те, що матеріали справи не містять доказів, що позивач в 2022 роках займався сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД та здійснювала реалізацію сільськогосподарської продукції.

Отже, на переконання суду, матеріалами справи підтверджується, що позивач у спірний період був сільськогосподарським товаровиробником. Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності, та щодо яких контролюючий орган донарахував податкові зобов`язання, є будівлями, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такий об`єкт не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах були застосовані Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.09.2024 у справі № 560/21705/23.

Таким чином, у спірних правовідносинах підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відсутні, а відтак прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача сплачену ним суму судового збору у розмірі 1389,63 грн.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, вулиця СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430-UA0050274.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430-UA0050274.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.06.2023 року №0-0430-UA0050274.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі 1389,63 грн. (одна тисяча триста вісімдесят дев`ять гривень 63 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, вулиця СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова