Справа № 766/3992/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/3992/24
Перша інстанція: суддя Шестакова Я.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бойка А.В.,

Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до УПП в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України, ДПП України, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1552952 від 29.02.2024р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, провадження закрити та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.02.2024р. інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Ситником О.Л. прийнято постанову серії ЕНА №1552952, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.. Відповідно до вказаної постанови: 29.02.2024р. о 15:20год. на АД М30 Стрий Ізварине 214км водій керуючи транспортним засобом Skoda Oktavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 29 км/год та рухався зі швидкістю 79 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruСam ТС008385.

Позивач вважає, що представниками поліції було порушено порядок розгляду справи, оскільки вимірювання швидкості було проведено лазерним вимірювачем TruCam, який в момент фіксації правопорушення не був стаціонарно розміщений, під час розгляду справи інспектором поліції було проігноровано клопотання позивача про надання йому можливості скористатися правовою допомогою, крім того постанова не містить доказів, що вимірювання швидкості здійснювалось в місці дії дорожнього знаку 5.70 ПДР. З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2024р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки позивачем дійсно порушено вимоги п.12.4 ПДР України, а тому оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною та такою, що прийнята у відповідності до положень законодавства України.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що 29.02.2024р. інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Ситником О.Л. прийнято постанову серії ЕНА №1552952 від 29.02.2024р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.

Так, у вищевказаній постанові зазначено, що 29.02.2024р. о 15:20год. на АД М30 Стрий Ізварине 214км водій керуючи транспортним засобом Skoda Oktavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 29км/год та рухався зі швидкістю 79км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruСam ТС008385.

Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.1 КУпАП встановлено, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

За правилами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Положеннями ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п.2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями ст.31 ЗУ «Про національну поліцію» за №580-VIII (надалі Закон №580-VIII) надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст.40 Закону №580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом норм ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Апеляційним судом досліджено надані матеріали фото та відеозапису долученого до матеріалів відзиву на якому зафіксовано факт руху автомобіля Skoda Oktavia реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача та процедуру розгляду справи.

Так, із вказаного відеозапису вбачається, що інспектор поліції представився, повідомив причину зупинки транспортного засобу, ознайомив позивача з результатами виміру швидкості його автомобіля приладом TruСam ТС008385, роз`яснив права позивачу. ОСОБА_1 , в свою чергу зазначив, що права йому зрозумілі та заявив усне клопотання про необхідність скористатися правовою допомогою. Інспектор поліції відразу надав можливість скористатися правовою допомогою, крім того, роз`яснив позивачу у яких випадках поліцейський залучає адвоката. Позивач не вчинив ніяких дій з метою скористатися правовою допомогою. Інспектор поліції повідомив, що відносно позивача буде складено постанову, проте, останній зауважив, що поліцейський не з`ясував який матеріальний стан позивача та чим він займається. Співробітник управління патрульної поліції повідомив розмір штрафу, строки оскарження постанови. ОСОБА_1 зазначив, що вважає постанову незаконною і те, що він з нею не згоден, отримав копію постанови.

Отже, співробітник УПП діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCAM серійний номер: TruСam ТС008385, у відповідності до п.4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/28269 від 5.03.2023р., яке чинне до 5.09.2024р., лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС008385 є придатним до застосування.

Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, зокрема №ТС008385, виробництва Laser Technology Inc, США також підтверджується наявністю виданого ДП «Укрметртестстанарт» сертифіката перевірти типу №UA.TR.001 241-18 Rev.0 від 26 грудня 2018р. та сертифікату відповідності від 23.12.2020р.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год..

Апеляційний суд звертає увагу, що використання приладу в ручному режимі відповідає вимогам інструкції про його експлуатацію.

Так, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Також, встановлено, що під час користування приладом TruCam поліцейський керується Інструкцією по експлуатації приладу ТruCAM (цифрова відеокамера, вимірювач швидкості, GPS), що знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет (далі Інструкція).

Відповідно до положень Розділу 3 Системний та інформаційний екран Інструкції її користувач самостійно додає данні до наступних опцій: ім`я оператора, місце розташування, відеорежим, особистий номер, обмеження швидкості, захват швидкості, відстежуючий відеорежим.

У полі місце розташування можливо зазначити вулицю, місто, тощо. Використовуючи стилус та екранну клавіатуру користувач заповнює необхідну інформацію. Максимум 59 символів.

Отже, з наведеного вбачається, що користувач має можливість самостійно заповнювати на власний розсуд деяку інформацію, яка потім відображається на відеозаписах та фотографіях, що зроблені пристроєм ТruCAM.

Відповідно до Розділу 9 Переглядач Інструкції комп`ютерна програма TruCam розроблена фірмою ПП Діректон (Україна, Київ) при технічному сприянню виробника приладу TruCam LTI 20/20 і призначена для друку фотододатків.

Оператор приєднує прилад до персонального комп`ютеру відповідно до Правил опломбування приладу TruCam LTI 20/20, переглядає і роздруковує накопичені приладом файли у вигляді фотододатків.

Файли, що накопичуються приладом мають унікальні імена, які не повторюються.

Програма автоматично друкує на фото додатку наступні дані: швидкість ТЗ, дата вимірювання, час вимірювання, широта місця вимірювання, довгота місця вимірювання, серійний номер приладу, унікальне ім`я файлу. Вказані дані є критичними.

Ім`я оператора, код оператора, вулиця місця вимірювання, код вулиці, дата калібрування, версія мікропрограми приладу є не критичними даними.

Що стосується посилань позивача на те, що на вказаній ділянці дороги відсутній дорожній знак 5.70, який інформує водіїв про здійснення фот-відеофіксації порушень ПДР, то судова колегія вважає такі посилання хибними, виходячи з наступного.

Як вбачається із фото з приладу зафіксовано кутові величини координати GPS: місцезнаходження лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС008385 - 49°29'22.34"N 26°26'21.35"E, що вказують про його місцезнаходження у населеному пункті смт.Війтівці на автомобільній дорозі М30, територія Хмельницької області, що можливо перевірити в будь-який час за допомогою відповідних сервісів, ввівши вказані координати.

Як вбачається із матеріалів справи, що згідно до наданої схеми руху транспортного засобу позивача та розташування оператора з приладом TruCam, а також дорожніх знаків (5.49; 5.50; 5.76) на відрізку а/дороги М30 смт.Війтівці, в момент фіксації перевищення швидкості (Додаток №7), з чого випливає що транспортний засіб знаходився в зоні дії дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту».

Окрім того, на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції розміщена інформація про ділянки дороги, на яких здійснюється вимірювання швидкості за допомогою Trucam та вказано, що зазначені ділянки дороги облаштовані відповідними дорожніми знаками, в тому числі на ділянці дороги смт.Війтівці.

Отже, судова колегія вважає, що позивач зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та дотримуватись встановлених правил дорожнього руху.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до п.5.70 ПДР України, дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів але жодними нормами КУпАП та Закону №580-VIII не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Так, приписами ст.222 КУпАП визначено, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього (в тому числі й щодо порушення ч.1,2,3, 5 і 6 ст.122 КУпАП).

У відповідності до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи, що інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції Ситник О.Л. є працівником органу Національної поліції, а відтак, відповідно до покладених на нього повноважень має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліцейський керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами п.10 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС за №1395 від 7.11.2015р., визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (надалі - Інструкція №1395).

Як вбачається із матеріалів справи, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340грн. за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340грн.).

При цьому, відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Разом з тим, за правилами з п.1 ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства в контексті даних правовідносин, судова колегія зазначає, що інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції Ситник О.Л. приймаючи оскаржувану постанову був наділений відповідними повноваженнями застосувати до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, санкції за своїми внутрішніми переконаннями, при цьому, інспектор повно і об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем обґрунтовано притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.122 КУпАП.

Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді А.В. Бойко

І.О. Турецька