Справа № 360/12/25
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/12/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Жежель Сергій Сергійович (далі представник позивача), до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони), в якому представник позивача після уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про виплату додаткової винагороди від 03 жовтня 2024 року відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату додаткової винагороди від 03 жовтня 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та провести виплату додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесених травм та часу проведеного у відпустці, а саме: з 15 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року, з 09 травня 2022 року по 24 травня 2022 року, з 02 березня 2023 року по 22 березня 2023 року, з 23 березня 2023 року по 22 квітня 2023 року (перебування у відпустці відповідно до довідки ВЛК № 526), з 14 травня 2023 року по 14 червня 2023 року (перебування у відпустці відповідно до довідки ВЛК № 1313), з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 03 жовтня 2024 року відповідно по постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 і Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 03 жовтня 2024 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та провести виплату одноразової грошової допомоги за отриманні поранення 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року, під час виконання військових обов`язків по захисту Батьківщини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він проходить службу в лавах Збройних Сил України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 . Протягом проходження служби, позивачем були отримані поранення, а саме 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року.

Після отриманих поранень повивач проходив тривале лікування. За час перебування на стаціонарному лікуванні з 15 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року, з 09 травня 2022 року по 24 травня 2022 року, з 02 березня 2023 року по 22 березня 2023 року, з 23 березня 2023 року по 22 квітня 2023 року (перебування у відпустці у відповідності до довідки ВЛК № 526), з 14 травня 2023 року по 14 червня 2023 року (перебування у відпустці у відповідності до довідки ВЛК № 1313), позивачу не здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова № 168).

Таким чином, за спірний період позивачу мало бути нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою № 168, збільшену до 100000,00 грн.

Після отримання парень та після лікування, позивачу у повній мірі не були виплачені кошти, пов`язанні з лікування та реабілітацією. Після кожного поранення та проходження реабілітації, позивач в усній формі звертався до свого командира з проханням розібратися в питанні щодо доплати коштів у зв`язку з пораненнями та лікуванням, однак відповідь завжди була одна, що те, що надійшло на картку позивача, те й є його виплатою по пораненню та лікуванню.

Жодних заяв та рапортів від позивача до командира військової частини в 2022-2023 роках не подавалося та рішень з цього приводу не приймалося, оскільки в військових частинах через активні бойові дії був суцільний хаос та керівництву було не до виплат.

Також протягом 2022-2023 років через постійне лікування та проходження служби в лавах ЗСУ, у позивача було обмаль часу цікавитися правильністю нарахування виплат. Тільки в восени 2024 року, після того як позивач від своїх побратимів почав отримувати інформацію, що виплати по пораненню, лікуванню значно вищі ніж ті які він фактично отримав в 2022-2023 роках, останній почав консультуватися у фахівців в галузі права з питань правильності нарахування та виплати йому коштів за поранення та лікування.

Також позивачем було здійснено спробу вирішити цю ситуацію самостійно наприкінці літа та на початку осені 2024 року, останній подав до командира частини рапорт та заяву про виплату всіх належних йому коштів у зв`язку із пораненням та лікуванням, однак вони були фактично залишені без уваги керівництва частини та не були прийняті жодні рішення керівництвом військової частини з цього питання.

У жовтні 2024 року, оскільки керівництво ВЧ НОМЕР_1 бездіяло і не було надії, що будуть прийняті якісь рішення щодо виплат за поранення та лікування, позивач звернувся за допомогою фахівця склав відповідні заяви та направив їх до відповідача, в яких просив виплатити додаткову винагороди відповідності до постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесених травм з 15 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року, з 09 травня 2022 року по 24 травня 2022 року, з 02 березня 2023 року по 22 березня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум та одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у зв`язку з отриманими, під час виконання військових обов`язків, пораненнями 14 березня 2022 року та 02 березня 2023 року.

Зазначені заяви були отримані відповідачем 10 жовтня 2024 року та станом на дату подання цього позову, позивач не отримав жодної відповіді.

Позивачем було визначено відповідачем Міністерство оборони України, оскільки саме ця установа є розпорядником коштів по забезпеченню та утриманню військових України. А тому оскільки позивач не позбавлений права звернутися з заявами про виплату коштів за отримані поранення та лікування та одноразової грошової допомоги, саме до Міністерства оборони України, яке вирішує питання щодо виплати або не виплати вище загаданих коштів, тому саме до міністерства напряму позивач і звернувся до суду. Тож оскільки відповідачем були проігноровані заяви позивача, яке виразилося у тому, що відповідачем не було виплачено коштів позивачу, на які він претендує, не було винесено відмову у призначені виплати, не було повернуто документи на доопрацювання, тому останній вимушений був звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року частково задоволено клопотання представника Міністерства оборони України про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву. Продовжено Міністерству оборони України строк на подання відзиву на позовну заяву (відзиву) і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, до 24 лютого 2025 року включно.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Міністерство оборони України 10 лютого 2025 року подало відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що предметом спору у цій справі позивач визначив бездіяльність міністерства щодо нерозгляду його звернень на виплату грошового забезпечення.

Разом з тим, згідно з листом Управління по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації від 01 лютого 2025 року № 220/63/120 вказані звернення позивача були отримані та зареєстровані у Міністерстві оборони України 12 грудня 2024 року за реєстраційним номером К-163619. За результатами їх розгляду позивачу була надана відповідь від 07 січня 2025 року № 502/15/245.

Таким чином, відповідач вказує, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають задоволенню, оскільки його звернення розглянуті.

Щодо суті порушених у зверненні питань відповідач зазначив, що позивач військову службу в Міністерстві оборони України в Указаний період не проходив, а тому питання щодо його грошового забезпечення має вирішуватися за місцем проходження військової служби. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2025 року № 31 позивач проходить військову службу в указаній частині з 26 березня 2021 року.

Листом від 02 січня 2025 року № 3200 військова частина НОМЕР_1 роз`яснила позивачу його права та обов`язки, передбачені законодавством України щодо отримання належного грошового забезпечення.

Отже питання щодо грошового забезпечення позивача відноситься до компетенції військової частини НОМЕР_1 , а не Міністерства оборони України.

З огляду на вказане Міністерство оборони України просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, зокрема, з 25 березня 2021 року у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 21 жовтня 2015 року, виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 , військовим квитком серії НОМЕР_5 від 01 лютого 2015 року.

Відповідно до довідки про обставини травми від 31 травня 2022 року № 293, яка видана командиром Військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 14 березня 2022 року одержав: вогнепальне уламкове наскрізне поранення м`яких тканин середньої третини правої гомілки. За обставин: виконуючи завдання за призначенням в районі н.п. Скорінець Чернігівського району Чернігівської області, 14 березня 2022 року в другій половині дня під час бойового зіткнення в умовах наступу ворожої техніки отримав поранення навідник 2 мотопіхотної роти старший солдат ОСОБА_1 військовослужбовець ніс службу в засобах індивідуального захисту. Поранення сталося під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, поранення не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

У період з 15 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хвороб терапевтичного профілю університетської клініки Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого.

У період з 09 травня 2022 року по 12 травня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній клінічній лікарні, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 04660 (76) відділення судинної хірургії.

У період з 12 травня 2022 року по 24 травня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній клінічній лікарні, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 5778.

Відповідно до довідки про обставини травми від 25 грудня 2023 року № 1627, яка видана командиром Військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 02 березня 2023 року одержав: відкриту непроникаючу фаціокранільну травму, забій головного з формуванням контузій них вогнищ в обох лобних та лівій скроневих долях, САК, субдуральна гемісферна гематома справа, епідуральний крововилив лівої скроневої ділянки, уламковий перелом лівої скроневої кістки з розповсюдженням ліній перелому на ліву тім`яну кістку. Лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на кістки основи передньої черепної ямки, перелом всіх стінок обох верхньощелепних пазух, латеральної стінки лівої очниці, лівої величної кістки, вінцевого відростка нижньої щелепи зліва, кісток носа. Двобічна переорбітальна гематома. Субкон`юктивальний крововилив лівого ока. Забійні рани лобної ділянки зліва. Забої м`яких тканин обличчя.За обставин: 02 березня 2023 року внаслідок артилерійського обстрілу противником бойових позицій близько 14:30 год. в районі АДРЕСА_2 . Бойове травмування (поранення) навідника 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , вважати таким, що сталосьпід час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, поранення не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

У період з 02 березня 2023 року по 11 березня 2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Військо-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3294.

У період з 11 березня 2023 року по 22 березня 2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М. В. Скліфосовського, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 7408.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 526, складеною Комунальним підприємством «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», старшому солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд 22 березня 2023 року. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): відкрита непроникаюча травма фаціокраніальна травма (02 березня 2023 року). Забій головного мозку. СЛК. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, травма тяжка. На підставі статті 81 графи ІІ розкладу хвороби, графи ТДВ потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 13 травня 2023 року № 1313, складеною Військовою частиною НОМЕР_6 , старшому солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд 13 травня 2023 року. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ розкладу хвороби, потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявами від 03 жовтня 2024 року про виплату додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесених травм у період: з 15 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року, з 09 травня 2022 року по 24 травня 2022 року, з 02 березня 2023 року по 22 березня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум та про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у зв`язку з отриманими, під час виконання військових обов`язків, пораненнями 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року, які відповідач отримав 10 жовтня 2024 року.

Вказані звернення позивача були отримані та зареєстровані у Міністерстві оборони України 12 грудня 2024 року за реєстраційним номером № К-163619, що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою.

У листі оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Збройних Сил України від 07 січня 2025 року № 502/15/245 зазначено, що за дорученням у межах повноважень розглянуто звернення позивача до Міністерства оборони України стосовно виплати додаткової винагороди. Відповідь на звернення позивача була надіслана Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу позивача за вх. № 3200 від 02 січня 2025 року.

У листі від 02 січня 2025 року № 3200 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_2 , що відповідно до заяви від 03 жовтня 2024 року про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, виплата додаткової винагороди буде нарахована і виплачена у січні 2025 року на підставі наданих позивачем підтверджуючих документів до заяви від 03 жовтня 2024 року з урахуванням Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 і постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та раніше виплачених сум. Позивачем не додано Додаток № 5 (довідка про обставини травми) за травень 2022 року (період перебування на стаціонарному лікуванні з 09 травня 2022 року по 24 травня 2022 року у зв`язку з пораненням), що буде підставою для виплати та включення до наказу про виплату додаткової винагороди. Відповідно до заяви від 03 жовтня 2024 року про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, повідомлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, а у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата огляду, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, що позивачем не надано.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

У справі, що розглядається, судом установлено, що позивач проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, а саме у складі Військової частини НОМЕР_1 , і під час проходження служби по захисту Батьківщини ним були отримані поранення, а саме 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року, після чого він проходив тривале лікування.

Позивач вказує, що після отримання поранень і після лікування, йому у повній мірі не були виплачені кошти, пов`язанні з лікування і реабілітацією. При цьому, позивач жодних заяв і рапортів командиру Військової частини НОМЕР_1 у 2022-2023 роках не подавав і рішень з цього приводу командуванням не приймалося. Разом з тим, позивач направив до Міністерства оборони України заяви, в яких просив виплатити йому додаткову винагороду відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова № 168) та одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) у зв`язку із отриманими, під час виконання військових обов`язків, пораненнями 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року.

Суд звертає увагу, що питання практичної реалізації громадянами України наданого Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У статті 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що заява це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях (частина перша статті 5 Закону № 393/96-ВР).

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України визначено Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі Інструкція № 735).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 розділу II Інструкції № 735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Абзацом 5 пункту 5 розділу II Інструкції № 735 встановлено, що відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку надається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735 встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Згідно з пунктом 14 розділу II Інструкції № 735 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до підпункту 86 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 Міноборони відповідно до покладених на нього завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Міноборони, Збройних Сил, підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, а також стосовно актів, які ними видаються, забезпечує в установленому порядку доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Міноборони.

Відповідно до Положення, наказом Міністерства оборони України від 05 вересня 2022 року № 257 затверджено Положення про Управління по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації (далі Положення № 257), яке визначає основні завдання і функції Управління по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації, порядок взаємодії зі структурними підрозділами Міноборони, Державною спеціальною службою транспорту, органами військового управління, установами, організаціями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, а також повноваження його керівника.

Абзацом 1 пункту 7 Положення № 257 встановлено, що Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює прийом, реєстрацію, облік, попередній розгляд та аналіз звернень громадян, запитів на публічну інформацію фізичних і юридичних осіб, що надійшли до Міноборони, отриманих під час проведення особистого прийому громадян керівництвом Міноборони, через телекомунікаційні системи загального доступу (мережу Інтернет), «гарячу лінію» Міноборони, урядову телефонну «гарячу лінію» від державної установи «Урядовий контактний центр» і надсилає їх в електронній формі для розгляду по суті до структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу Збройних Сил України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Держспецтрансслужби та органів військового управління Збройних Сил, відповідно до компетенції.

Отже, керуючись наведеними вимогами законодавства щодо порядку розгляду звернення громадян, відповідачем було прийнято рішення про передачу заяв позивача на вирішення до іншого органу військового управління, зокрема, заяви були передані на опрацювання до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У подальшому, з листа Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачається, що відповідь на заяви позивача була надіслана Військовою частиною НОМЕР_1 02 січня 2025 року за вих. № 3200, в якій зазначено, що виплата додаткової винагороди буде нарахована та виплачена в січні 2025 року на підставі наданих позивачем підтверджуючих документів у заяві від 03 жовтня 2024 року з урахуванням вимог Наказу № 260 і постанови № 168 та раніше виплачених сум. Стосовно заяви від 03 жовтня 2024 року відносно отримання одноразової грошової допомоги, передбаченою постановою № 975 повідомлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата огляду, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, що позивачем не надано.

Вказане свідчить, що позивачу була надана відповідь на його заяви, які залишені без задоволення, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 про виплату додаткової винагороди відповідності до постанови № 168 та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-ХІІ і Порядку № 975 у зв`язку з отриманими, під час виконання військових обов`язків, пораненнями 14 березня 2022 року і 02 березня 2023 року.

Щодо виплати додаткової винагороди відповідно до постанови № 168 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (далі Положення № 671) Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 81 пункту 4 Положення № 671 Міноборони здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частинами першою і другою статті 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011-ХІІ.

Згідно з положеннями статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та є чинним на теперішній час.

Положеннями постанови № 168 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно з пунктом 9 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Міністерством оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини; керівника органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 Розділу XXXIV Порядку № 260).

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000,00 грн за час цієї відпустки (пункт 13 Розділу XXXIV Порядку № 260).

Пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Вказане свідчить, що додаткова винагорода, визначена постановою № 168, виплачується виключно на підставі наказів командирів військових частин, в яких військовослужбовець проходить службу, тобто у випадку позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, питання виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови № 168 не належить до компетенції Міністерства оборони України, тому останнє й не має повноважень для вирішення питання виплати/не виплати позивачу цієї допомоги.

Пунктом 2-1 постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

На виконання вищевказаного положення Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260, шляхом доповнення Розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Для врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови № 168, Міністр оборони України видав, зокрема, Окреме доручення від 25 березня 2022 року № 248/1298 та Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

Суд звертає увагу, що вказаними окремими дорученнями також визначено, що виплата додаткової винагороди особовому складу військової частини здійснюється командирами (начальниками) цих військових частин.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-ХІІ і Порядку № 975 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі коли військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, зник безвісти за особливих обставин або його в судовому порядку визнано безвісно відсутнім та у подальшому рішенням суду оголошено померлим, дата набрання законної сили рішенням суду про оголошення військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, померлим;

- у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата огляду, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У підпунктах 4, 7 пункту 4 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин;

- отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

У пункті 21 Порядку № 975 зазначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органу у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Згідно з абзацом 1 пункту 23 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 25 Порядку № 975).

З указаного вбачається, що відповідно до Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата огляду, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Разом з тим, позивачем у заяві від 03 жовтня 2024 року жодних документів на підтвердження обставин виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 останнім не надано, про що й було зазначено у відповіді Військової частини НОМЕР_1 , направленої позивачу 02 січня 2025 року за вих. № 3200.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, бездіяльність щодо позивача не допустив, і не порушив права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду цього спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, не знайшли своє підтвердження під час розгляду спору.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених у цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022, місцезнаходження: Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль