Справа № 495/11056/24
Суддя: Гелла С. В.
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/11056/24

Номер провадження 2-а/495/3/2025

21 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гелла С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасуваннях постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі у про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та закрити провадження в справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1.Позовні вимоги обґрунтовані тим, щопостановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1190 грн за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.Відповідно до оскаржуваної постанови серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року, позивач керував транспортним засобом із номерним знаком, що був закріплений решіткою (сіткою) для прикриття від механічних пошкоджень, чим порушив вимоги пункту 2.9.в Правил дорожнього руху, чим нібито скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП.Сітка яка була закріплена на номерному знаку автомобіля та про яку йдеться у постанові не є предметом в тому числі прозорим, що закриває номерний знак і так само не є нанесенням покриття або застосування матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, вказана сітка є елементом кріплення номерного знаку на передбаченому місці, це досить поширений спосіб, на ряду з таким як кріпленням болтами та пластиковими хомутами.Сама поліція у оскаржуваній постанові вказує, що номерний знак «був закріплений решіткою (сіткою) для прикриття від механічних пошкоджень». До того ж ніхто і ніяк не намагався перевірити, чи є можливість чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів. Сітка на номерному знаку не здатна закрити номерний знак чи ускладнити його ідентифікацію, це є очевидним при порівнянні розмірів символів на номерному знаку та елементів самої сітки, які є не співрозмірними, а тому об`єктивно не придатними символи знаку для їх читання.

1.2. 06.02.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі та залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін з огляду на наступне.Так, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року зазначено, що 09.12.2024 року приблизно о 10:18 год. в ході виконання службових обов`язків інспектор Буга Я.А., за адресою: місто Одеса, Тираспольське шосе, 28/13, виявив транспортний засіб «OpelVivaro» д/з НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше стало відомо громадянина ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом номерні знаки якого були закриті іншими предметами, а саме сітками, що перешкоджало та ускладнювало його ідентифікацію, та не давало можливості чітко визначити символи та буквено-числову комбінацію, чим порушив п. 2.9.в) Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП.Відповідно до ст. 252 КУпАП та п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Під час розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено його права згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України та надано право на користування нами. Проте позивач ані під час підготовки справи так і на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п.5 ст. 278 КУпАП не надав поліцейському письмових пояснень по суті вчиненого ним правопорушення чи жодних інших письмових заяв чи клопотань. Також слід звернути увагу, що у самій позовній заяві позивач зазначає «Сітка, яка стоїть у мене та про яку йдеться у постанові….», тобто позивач не заперечує про наявність встановленої сітки на номерних знаках.

1.3. Заперечення на відзив позивач не надав.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 28.01.2025 року, відкладено на 20.02.2025 року.

У судове засідання сторони не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялись.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч.4 ст. 229 КАС фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

3. Встановлені судом обставини справи, норми права, які застосував суд.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозиція частини 1 ст.121-3 КУпАП встановлює відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 20 від 11.01.2024 (далі Інструкція), постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частинами першою і другою статті 121-3 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною 2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважнених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частинами 1, 2 ст.276 КупАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

За частинами 1, 2 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з частиною 3 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі 513/899/16-а, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Судом встановлено, що 09.12.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 2батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Бугою Я.А. була винесена постанова про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Постанова мотивована тим, що 09.12.2024 року о 10:18 год. смт Хлібодарське, шосе Тираспільське 28/13 км водій керуючи транспортним засобом здійснив рух з номерним знаком, що був закріплений решіткою (сіткою) для прикриття від механічних пошкоджень чим порушив п.2.9.в ПДР керування водієм з номерним знаком закритим іншим предметом чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Цією постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Суд бере до уваги той факт, що в позовній заяві, зокрема її прохальній частині позивач просить суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність особи за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

З наведеної норми вбачається, що нею передбачено відповідальність за дії особи, які можуть утворювати кілька окремих складів правопорушень.

При цьому, сам норма ч.1 ст.121-3 КУпАП є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак мають бути застосовані інші норми права.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, яке полягає в керуванні транспортним засобом, з номерним знаком, що не відповідає встановленим зразкам або вимогам.

Зокрема в постанові про накладення адміністративного стягнення від 09.12.2024 року серії ЕНА №3630636 суть адміністративного правопорушення зазначено як «водій керував транспортним засобом з номерним знаком, що був закріплений решіткою (сіткою)».

Згідно статті 1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Частинами 1 та 2 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 53 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено «Правила дорожнього руху» (далі - ПДР).

Згідно зпунктом 2.9«в» Правил дорожнього руху, водію заборонено керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що:

-не належить цьому засобу;

-не відповідає вимогам стандартів;

-закріплений не в установленому для цього місці;

-закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

-неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Цими нормативними актами встановлено заборону керування транспортним засобом з номерним знаком, який закритий іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття, або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію.

Крім того, позивач, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, посилався на те, що поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови не було надано доказів, які б підтверджували, що сітка яка встановлена на номерний знак, дійсно не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, там самим позивач підвередив факт наявності сітки, яка була встановлена на номерний знак автомобіля.

Оскільки сітка яка встановлена на номерний знак була очевидною, тобто, такою, що могла бути визначена візуально, що не заперечував позивач у своєму позові, то посилання позивача на той факт, що сітка є предметом в тому числі прозорим, що закриває номерний знак і так само не є нанесенням покриття або застосування матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють ідентифікаціюі дає змогу чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м., суд вважає безпідставним.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: порушення п.п.2.9в Правил дорожнього руху України, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Що стосується посилань позивача не те, що відповідачем не доведено умислу ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням ( проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення (проступок) характеризується низкою ознак. Це, насамперед, діяння, поведінка, вчинок людини, дія чи бездіяльність, а також акт зовнішнього вияву ставлення особи до реальної діяльності інших людей, суспільства, держави.

Діяння визнають адміністративним правопорушенням за наявності чотирьох ознак: суспільної шкідливості, протиправності, вини й адміністративної караності.

Протиправність означає, що дію чи бездіяльність прямо заборонено адміністративно-правовими нормами. Ознака протиправності вказує також на неприпустимість аналогії закону, що сприяє зміцненню законності, виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за діяння, не передбачені законодавством про адміністративні правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) може бути тільки винне діяння.

Вина полягає в психічному ставленні особи до діяння та його шкідливих наслідків і може бути умисною або необережною.

Адміністративні правопорушення (проступки) розрізняють за специфічними ознаками, властивими їх об`єктивній і суб`єктивній сторонам.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення.

Основною й обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення. Всі інші ознаки мають факультативний характер.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний, стан особи. До ознак, властивих суб`єктивній стороні, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Виходячи з аналізу вище зазначених норм, суд зауважує, що складовою частиною адміністративного правопорушення є вина ( умисел або необережність) дія чи бездіяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд дійшоввисновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Процедура розгляду справи була дотримана: роз`яснено права, повідомлено зміст правопорушення, оголошено рішення.

Суд дійшов висновку, що працівник поліції правомірно виніс постанову серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, зміст якої не суперечить нормам законодавства, порушень при її винесенні не встановлено.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які вказують на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно дост.139 КАС України, судові витрати, позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями2,5,9,72,73,77,78,134,139,241-246,250,255,268-272,286,295,297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасуваннях постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення, а постанову серії ЕНА №3630636 від 09.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На виконання п.4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП відсутній, місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вулиця Федора Ернста, 3, місто Київ.

Суддя С.В. Гелла