Справа № 160/31717/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від
Військовою частиною НОМЕР_1 подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України.
На переконання відповідача відсутній публічно-правовий спір, а тому заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд відмовляє у задоволені клопотання виходячи з наступного.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на адміністративні справи у публічно-правових відносинах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби п.2 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності ( ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Таким чином, військова служба є державною службою особливого характеру, тобто, є публічною службою.
Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Так, структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Поняття «заробітна плата» є тотожним поняттю «грошове забезпечення».
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зроблено висновок про те, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей33,34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013).
Оскільки проходження військової служби віднесено до публічної служби, а у даних правовідносинах предметом спору є бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті наведеної компенсації втрати частини грошових доходів, пов`язаної із несвоєчасною виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця, який проходив військову службу у відповідача, який, у даному випадку, по відношенню до позивача виступав як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах ( відносини проходження публічної служби), який допустив несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення (яка є його складовою, як і інші компенсаційні виплати) при виконанні позивачем обов`язків військової служби, тому суд приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню саме у порядку адміністративного судочинства України у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.
Військовою частиною НОМЕР_1 подано також відзив на позовну заяву.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону №2050-ІІІ своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
З 01.12.2015 по 21.09.2021 позивач жодних заходів до отримання доходу, на який він, як на його думку, мав право, не вживав.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 -позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2019 №111 ОСОБА_1 з 31.05.2019 звільнений з військової служби і виключений із списків особового складу.
У період проходження військової служби позивачу не у повному обсязі була виплачена індексація грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 у справі №160/17043/21.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.05.2019 року відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2019 року відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

17.02.2022 на виконання вищезазначеного судового рішення відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у загальній сумі 81959,00 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

12.10.2022 за період з 01.03.2018 по 31.05.2019 виплачено індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 56220,58 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

09.09.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати коштів на виконання рішення суду у справі №160/17043/21.

Листом від 17.10.2024 №691/11351 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що отримавши повний розрахунок при звільненні з військової служби ОСОБА_1 не було заявлено про невиплату індексації грошового забезпечення та не здійснено будь-яких активних дій щодо захисту порушеного права.

Спір порушено значно пізніше з дати отримання повного розрахунку, отже про порушення Військовою частиною НОМЕР_1 строків виплат йтися не може.

Підстав для застосування положень Закону №2050-ІІІ в даному випадку немає.

Позивач вважає, що його права на виплату компенсації втрати частини доходів порушені протиправною бездіяльністю відповідача, у звьязку з чим звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону №2050-ІІІ встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.6 Закону №2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 року №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (Порядок №159).

Відповідно до п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі, сума індексації грошових доходів громадян.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошових доходів). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування грошового доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 року у справі №465/322/17.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 зауважив, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Суд звертає увагу відповідача на те, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її отримання відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Ураховуючи періоди, за які індексація грошового забезпечення мала бути виплачена позивачу, та час її фактичної виплати, суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 у справі №160/17043/21 набрало законної сили 20.12.2021.

Таким чином, саме з 21.12.2021 (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів.

Однак, виплату позивачу індексації грошового забезпечення на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 у справі №160/17043/21 відповідачем проведено лише 17.02.2022 і 12.10.2022.

Таким чином, відповідач повинен нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 по 17.02.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року виплаченої 17.02.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21;

нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 року по 12.10.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2019 року виплаченої 12.10.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21.

Отже зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у постанові по справі №560/8194/20 зазначив про те, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до відповідного органу за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

Крім того, Судова палата зазначила, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

В той же час позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність військової частини не можуть бути задоволені.

Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В даному випадку, відмовляючи позивачу у здійсненні нарахування і виплати компенсації втрати частини грошових, відповідач вчинив активні дії.

Саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки рішення про відмову у перерахунку і виплаті пенсії повідомлено через оформлення листом

від 17.10.2024 №691/11351 .

За приписами ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 , 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 19.03.2015 позивач є учасником бойових дій і відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 року по 17.02.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року виплаченої 17.02.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 по 17.02.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року виплаченої 17.02.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 року по 12.10.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2019 року виплаченої 12.10.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 21.12.2021 року по 12.10.2022 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2019 року виплаченої 12.10.2022 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/17043/21.

В решті позовних вимог- відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона