Справа № 240/24987/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24987/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шувалова Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

19 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі: Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУМЮ, в якому просило:

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Тетяни від 09.12.2024 ВП № 75622071 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Тетяни від 09.12.2024 ВП № 75622071 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн, яка є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з виконанням Управлінням рішення суду у суровій відповідності до наведеного законодавства.

На обґрунтування позовних вимог вказало, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області отримано постанову про накладання штрафу від 09.12.2024 головного державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа №291/1321/17 від 12.03.2024, виданого Ружинським районним судом. Підставою винесення постанови про накладення штрафу слугувало невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Позивач вважає, що постанова головного державного виконавця від 09.12.2024 винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 18 лютого 2025 року о 13 год. 45 хв.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Ружинського районного суду від 04.01.2018 у справі № 291/1321/17 позов ОСОБА_1 до Андрушівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Попільнянське лісове господарство» при визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника начальника Андрушівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №30-а від 13.10.2016 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язано Андрушівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи лісорубом з 02.09.1991 року по 12.08.1997 року, з 29.10.1997 року по 05.01.2009 року, з 07.10.2014 по 30.09.2016 року та призначити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 07 жовтня 2016 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 04.01.2018 скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №291/1321/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 року скасовано. Залишено в силі постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 04.01.2018.

Виконавчий лист у справі №291/1321/17 видано Ружинським районним судом 12.03.2024.

В подальшому, ОСОБА_1 звертався до Ружинського районного суду із заявою про заміну боржника у виконавчому листі, ухвалою Ружинського районного суду від 30.05.2024 року заяву було задоволено та замінено боржника у виконавчому листі, виданому Ружинським районним судом 12.03.2024 у справі №291/1321/17 з Андрушівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень із заявою про примусове виконання постанови Ружинського районного суду у справі №291/1321/17.

24.07.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень відкрито виконавче провадження №75622071.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Як зазначає відповідач у відзиві, на постанову про відкриття виконавчого провадження позивачем відповідь не надана.

В подальшому, на адресу позивача була направлена вимога державного виконавця від 18.10.2024 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відповідь на вимогу листом від 24.10.2024 №0600-0305-5/125440 повідомило, що станом на 23.10.2024 постанова Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №291/1321/17 до них не надходила.

09.12.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. винесено постанову про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в справі № 291/1321/17.

Позивач, вважаючи постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду протиправною та такою, що порушує його права, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України "Про виконавче провадження", Закон № 1404-VIII).

Положеннями статті 3 Закону № 1404-VIII закріплено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частиною 4 статті 19 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із статтею 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини:

1) факт виконання чи невиконання рішення;

2) у випадку невиконання рішення встановити причини такого невиконання.

Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Відповідно до змісту положень частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина четверта наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З наведених норм убачається обов`язок виконавця встановити наявність чи відсутність поважних причин для невиконання судового рішення у встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк і лише після виявлення причин та їх поважності/неповажності приймати рішення щодо накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення.

Так, із аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що відповідальність за невиконання судового рішення настає виключно за умови, що судове рішення не виконано без наявності поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк, у цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 640/9234/19.

Як встановлено судом, Постановою Верховного Суду від 20.09.2022 року у справі №291/1321/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 року скасовано. Залишено в силі постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 04.01.2018, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника начальника Андрушівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №30-а від 13.10.2016 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язано Андрушівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи лісорубом з 02.09.1991 року по 12.08.1997 року, з 29.10.1997 року по 05.01.2009 року, з 07.10.2014 по 30.09.2016 року та призначити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 07 жовтня 2016 року.

Натомість, з матеріалів виконавчого провадження убачається, що Головне управління Пенсійного фонду було повідомлено належним чином у відповідності до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» про відкриття виконавчого провадження №75622071 від 24.07.2024 за фактом звернення до виконання виконавчого листа №291/1321/17, шляхом направлення для виконання та до відома постанови, винесеної старшим державним виконавцем Т. Сладь.

Досліджуючи матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що з моменту отримання даної постанови та до моменту винесення постанови про накладення штрафу позивачем не вчинялось жодних дій для виконання рішення суду у справі №291/1321/17, що свідчить про невиконання рішення суду без поважних причин та правомірність постанови державного виконавця.

Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.