Справа № 640/4080/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4080/22 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

пр-к позивача Пономарьов М.В.

пр-к відповідача Рибак А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні Нафтогазові Технології» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні Нафтогазові Технології» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.11.2021 № 792460415 форми «В4».

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.11.2021 № 792450415 форми «Р».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що спірні рішення є правомірними та скасуванню не підлягають, оскільки прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством України, внаслідок виявлення під час камеральної перевірки позивача порушень заповнення ним податкової звітності, що призвело до заниження податкових зобов`язань в декларації з ПДВ за серпень 2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 27 вересня 2024 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27 листопада 2024 року.

27 листопада 2024 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 11 грудня 2024 року.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року оголошено перерву у розгляді даної справи до 05 лютого 2025 року для надання позивачем коректного відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року по справі №640/4080/22.

На виконання вимог протокольної ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позивачем по справі надіслано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Києві.

05 лютого 2025 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 12 лютого 2025 року.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість позивача за серпень 2021 року, за результатами якої складено акт від 06.10.2021 № 75055/ж5/26-15-04-15-18/42936402 (далі - акт), яким зафіксовано, що перевіркою встановлено порушення пункту 200.4. ст.200 Кодексу, розділу V Порядку № 21, що призвело до заниження податкових зобов`язань в декларації з ПДВ за серпень 2021 року на суму ПДВ 6051667 грн та до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в декларації з ПДВ за серпень 2021 року на суму 7444544 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачаеться, що при перевірці використано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2021 року (реєстраційний № від 20.09.2021) з додатками, уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2021 року (реєстраційний № від 20.09.2020), інформаційні ресурси ДПС.

В ході проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2021 року позивача встановлено віднесення до рядка 16.2 (збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків*) суми ПДВ у розмірі 13 496 211 грн. При цьому підприємством подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2021 року (реєстраційний № від 20.09.2021) на збільшення р.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 13 496 211 грн.

Відповідач дійшов висновку, що позивачем у порушення вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Порядку № 21 позивачем передчасно збільшена сума від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2021 року на суму 7444544 грн.

Також в акті зазначено, що висновки акту зроблено на підставі наявної інформації в контролюючому органі, яка свідчить про умисне діяння, направлене на порушення податкового законодавства.

Не погоджуючись з висновками акту позивач подавав відповідачу заперечення до акту, які були залишені без розгляду у зв`язку з порушенням терміну їх подання.

02.11.2021, на підставі акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення :

№ 792460415, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 20201 року на суму 7444544 грн.;

№ 792450415, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 6656834 грн. (за податковими зобов`язаннями - 6051667 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями - 605167 грн.).

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПС України. За результатами розгляду скарги спірні рішення були залишені без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача від 02.11.2021 №№ 792460415, 792450415 протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ПК України регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з пунктами 200.1., 200.2., 200.4. статті 200 Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 46.1. статті 46, пункту 48.1. статті 48 Кодексу, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункт 49.2. статі 49 Кодексу).

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (пункт 50.1. статті 50 Кодексу).

Отже, платник податків зобов`язаний самостійно подавати контролюючому органу податкові декларації, одночасно маючи право на подачу уточнюючих розрахунків до них у разі самостійно виявлених помилок протягом 1095 днів.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем виконувався обов`язок щодо подачі податкових декларацій з податку на додану вартість, у тому числі за серпень 2021 року, в якій визначено, зокрема: усього податкових зобов`язань на суму 6051667 грн. (р 9); від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 13496211 грн. (р 16); збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків (р 16.2.) - 13496211 грн.; усього податкового кредиту - 13496211 грн. (р 17); від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р 17- р 9) позитивне значення - 7444544 грн.; сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р 21) - 7444544 грн.

Наразі, у вересні 2021 року позивачем подані уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з ПДВ, у зв`язку з самостійно виправленими помилками й відображено показники від`ємного значення з рядках 21, яке виникло у травні та у червні 2021 року й вплинуло на показники рядків 18 декларацій за травень-липень 2021 року, оскільки позивачем у відповідних податкових періодах (травень, червень 2021 року) помилково не було включено до складу податкового кредиту суму ПДВ, сплачену за основною ставкою при ввезені товарів на митну територію України за результатами митного декларування (р 11.1.).

Разом з тим, позивачем за серпень подавалась лише податкова декларація, уточнюючий розрахунок за серпень 2021 року ним взагалі не подавався.

При цьому, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що відповідачем не наведено вичерпного переліку пунктів Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 № 21, які порушено позивачем під час заповнення податкової декларації за серпень 2021 року та уточнюючих розрахунків за відповідні попередні періоди, що свідчить про формування відповідачем передчасних висновків, які покладені в основу спірних рішень.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Так, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно зі статтею 76 Кодексу камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу

Таким чином, сутність камеральної перевірки полягає у перевірці дотримання платниками податків строків, форми та змісту податкової звітності, натомість на підставі камеральних перевірок неможливо дійти висновків про реальність операцій, зв`язки з контрагентами, правильність відображення операцій у звітності, заниження/завищення податкових зобов`язань.

Відповідно, предметом камеральної перевірки є встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірка правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо).

При цьому, відповідно до пункту 123.1. статті 123 Кодексу, вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За приписами пункту 54.1. статті 54 Кодексу, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 54.3. статті 54 Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:

54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

54.4. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

54.5. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, обов`язковою умовою для визначення податкових зобов`язань контролюючим органом на підставі даних перевірок є саме встановлення внаслідок перевірки результатів діяльності платника податків фактів заниження або завищення суми податкових зобов`язань, у тому числі у податкових деклараціях.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що результати діяльності платника податків можуть бути перевернені лише під час документальної перевірки такого платника.

Зазначене доводить протиправність податкового повідомлення-рішення внаслідок недоведеності складу податкового правопорушення та порушення способу встановлення останнього, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року (справа №804/6286/17), від 01 жовтня 2018 року (справа №821/1648/17), від 29 серпня 2019 року (справа 808/818/15).

Також, Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 у справі № 826/13195/16 дійшов наступного висновку:

«Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскільки відповідно до п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України достовірність, повнота нарахування та сплати, в тому числі податку на додану вартість, є предметом документальної перевірки, а не камеральної перевірки, при збільшенні позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість контролюючим органом порушено спосіб реалізації владних управлінських функцій».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 02.11.2021 № 792460415 форми «В4», від 02.11.2021 № 792450415 форми «Р» та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 19.02.2025р.)