Справа № 380/21802/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/21802/23 пров. № А/857/20255/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства Львівське спеціалізоване управління Стальконструкція Публічного акціонерного товариства Центрстальконструкція до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Сихівського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

суддя у І інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 18 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2023 року Дочірнє підприємство Львівське спеціалізоване управління Стальконструкція Публічного акціонерного товариства Центрстальконструкція (далі ДП ЛСУ «Стальконструкція») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі ЗМУ Держпраці) щодо нескладення подання на повернення помилково зарахованих або надміру зарахованих до бюджету коштів у сумі 129 886,31 грн, стягнутих з позивача на виконання постанови Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці) про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021;

зобов`язати ЗМУ Держпраці скласти відповідне подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі ГУ ДКС) на повернення незаконно утриманих коштів;

стягнути із ЗМУ Держпраці на користь ДП ЛСУ «Стальконструкція» 143 208,19 грн незаконно утриманих коштів, та проценти за користування цими коштами, інфляційні витрати та три відсотки річних (розмір буде уточнений);

зобов`язати Сихівський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Сихівський ВДВС) сформувати та надати до ГУ ДКС подання про повернення незаконно утриманих коштів з ДП ЛСУ «Стальконструкція» на виконання постанови ГУ Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021;

зобов`язати ГУ ДКС забезпечити здійснення процедури повернення незаконно утриманих коштів з ДП ЛСУ «Стальконструкція» на виконання постанови ГУ Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №380/21802/23 позов було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ЗМУ Держпраці щодо нескладення подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів у сумі 129 886,31 грн, сплачених ДП ЛСУ «Стальконструкція» на виконання постанови ГУ Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021.

Зобов`язано ЗМУ Держпраці сформувати подання до ГУ ДКС для повернення позивачу суми помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів у сумі 129886,31 грн, сплачених ДП ЛСУ «Стальконструкція» на виконання постанови ГУ Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ЗМУ Держпраці є правонаступником ГУ Держпраці та відповідальним органом, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету, а тому наділене обов`язком щодо формування подання про повернення коштів. Після скасування постанови ГУ Держпраці про накладення штрафу позивач набув права на повернення коштів, що сплачені до бюджету на її виконання.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ЗМУ Держпраці, яке просило таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ДП ЛСУ «Стальконструкція».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, оскільки ЗМУ Держпраці не є правонаступником ГУ Держпраці. Тому позовні вимоги ДП ЛСУ «Стальконструкція» були заявлені до неналежного відповідача. При цьому станом на момент подання апеляційної скарги ГУ Держпраці не ліквідоване.

Як випливає з листів ГУ Держпраці від 11.04.2023 № ЛВ/1/4064-22 та від 10.07.2023 №ЛВ/1/4114-22, позивач не дотримався приписів Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі Порядок №787).

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ЗМУ Держпраці не виносило постанови про накладення штрафу на позивача від 03.09.2021 № ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС, а відтак в силу норм Порядку № 787 не вправі видавати подання про повернення помилково або надміру зарахованих коштів до бюджету.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ЗМУ Держпраці ДП ЛСУ «Стальконструкція» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ Держпраці прийняло постанову про накладення штрафу №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021, якою на ДП ЛСУ «Стальконструкція» наклало штраф у сумі 240 000,00 грн.

Державним виконавцем Сихівського ВДВС 04.11.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №67384110 з примусового виконання постанови №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021. На виконання постанови позивачем перераховано до державного бюджету кошти на суму 118 380,85 грн, що підтверджується платіжним доручення №11766 від 09.12.2021 та на суму 11505,46 грн, що підтверджується платіжним дорученням №8995 від 27.06.2022.

Позивач не погодився з постановою ГУ Держпраці про накладення штрафу №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021 та оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023, позов ДП ЛСУ «Стальконструкція» задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову ГУ Держпраці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ9096/1355/ПД/АВ/ФС від 03.09.2021.

У зв`язку із скасуванням постанови державний виконавець Сихівського ВДВС 29.03.2023 прийняв постанову про закриття виконавчого провадження №67384110 та повернув суму сплаченого виконавчого збору в сумі 12988,68 грн, що підтверджується платіжним дорученням №721 від 23.03.2023.

З метою повернення сплачених на підставі скасованої постанови ГУ Держпраці до бюджету сум позивач звернувся із заявами до ГУ Держпраці та ГУ ДКС.

За результатами розгляду заяви ГУ Держпраці листом від 11.04.2023 №ЛВ/1/4064-22 повідомило, що позивач до заяви не долучив документів, передбачених пунктом 5 Порядку №787, та інформації, яка визначена додатком 1 до Порядку №787, та запропоновано повторно звернутися та долучити всі необхідні документи та інформацію.

ГУ ДКС за результатами розгляду заяви листом від 09.06.2023 №02-12-08/535 повідомило позивача, що заява про повернення коштів з державного бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету.

За результатами розгляду повторної заяви позивача ГУ Держпраці листом від 10.07.2023 №ЛВ/1/4114-22 повідомило, що подана досудова вимога про повернення безпідставно набутих коштів від 26.06.2023 не може вважатися заявою в розумінні абзацу 8 пункту 5 Порядку №787, оскільки не відповідає формі та змісту, передбаченими Пунктом №787. Запропоновано звернутися із заявою, що відповідає вимогам Порядку №787.

ДП ЛСУ «Стальконструкція» не погодилося із правомірністю таких дії відповідачів та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як свідчать матеріали справи, ДП ЛСУ «Стальконструкція» обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що суд у адміністративній справі скасував постанову про застосування штрафу який сплачено.

На переконання апеляційного суду, сплачена до Державного бюджету України сума адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини 1 та 2 статті 326 Цивільного кодексу України, далі ЦК).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 ЦК).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина 1 статті 170 ЦК).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Державна служба з питань праці.

За змістом абзацу першого частини 3 статті 17 ЦК орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина 2 статті 17 ЦК).Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 1 та 2 статті 1212 ЦК).

На момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково.

Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові.

Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок № 787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Відтак, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

За змістом глав 82 і 83 ЦК для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене підстави застосовувати до спірних правовідносин приписів ЦК про відшкодування шкоди відсутні. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, а також від 05.02.2020 у справі № 910/15295/18.

Таким чином, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання, а вимога про стягнення цих коштів належить до юрисдикції господарського суду.

Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК, як безпідставно утримувану. На такі правовідносини приписи ЦК про відшкодування шкоди та Порядку № 787 не поширюються.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 при розгляді справи № 910/5880/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що при зверненні до суду з позовом, що розглядається, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а отже такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового часткового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ДП ЛСУ «Стальконструкція» відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №380/2180/23 та у задоволенні позову Дочірнього підприємства Львівське спеціалізоване управління Стальконструкція Публічного акціонерного товариства Центрстальконструкція відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк