Справа № 2а-14139/12/2670
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа №2а-14139/12/2670

адміністративне провадження № К/990/25113/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року (судді: Єгорова Н.М., Сорочко Є.О., Чаку Є.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач, Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві), в якому просив:

- зобов`язати Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві провести розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , а саме сплатити: заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 37 152,72 грн; заборгованість за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 14 670 грн; компенсацію за втрату доходів у зв`язку з порушенням виплати заробітної плати у розмірі 2 970,24 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року позов задоволено частково, зобов`язано Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві провести розрахунок при звільненні ОСОБА_2 та сплатити йому заборгованість з виплати заробітної плати, заборгованість за затримку розрахунку при звільненні та компенсацію за втрату доходів у зв`язку з порушенням виплати заробітної плати. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року апеляційну скаргу Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року та ухвалено нове рішення, яким позові вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з 17 лютого по 04 березня 2010 року та компенсацію за втрату доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_2 та його представника Пучка В.Д. залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року - без змін.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 14 грудня 2023 року у справі «ОСОБА_1 проти України» (заява № 68907/14) констатував, що суди (суд апеляційної інстанції та Вищий адміністративний суд України) не виконали свого обов`язку розглянути та прокоментувати доводи, які мали вирішальне значення для результату розгляду справи. Відтак ЄСПЛ не зміг дійти висновку, що національні суди розглянули справу заявника, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції, щоб провадження вважалося «справедливим».

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду заяву перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2024 року заяву про перегляд за виключними обставинами задоволено частково, скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року у справі № 2а-14139/12/2670, а справу № 2а-14139/12/2670 направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 19 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві про зобов`язання вчинити дії, призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві про зупинення провадження у справі №2а-14139/12/2670 до встановлення правонаступника.

Оскаржуваною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року допущено заміну Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві () його правонаступником - Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (, далі - ГУНП у м. Києві).

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ГУНП у м. Києві, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, є правонаступником відповідача у цій адміністративній справі Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

ГУНП у м. Києві, не погоджуючись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року про заміну відповідача правонаступником, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Скаржник стверджує, що зазначена ухвала не відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки судом апеляційної інстанції не повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано характер спірних правовідносин, які стосуються стягнення заборгованості із заробітної плати, що, своєю чергою, може спричинити застосування санкцій до роботодавця у вигляді стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за втрату доходів. При цьому ГУНП у м. Києві не є роботодавцем позивача та не приймало жодних рішень щодо нарахування або виплати йому заробітної плати, що виключає можливість покладення на нього цивільно-правової відповідальності у судовому порядку.

Крім того, скаржник посилається на постанову Верховного Суду у справі №758/10554/16-ц, де зроблено висновок про те, що чинне законодавство не містить положень, що передбачають правонаступництво у разі ліквідації підприємств у справах щодо інших трудових спорів, не пов`язаних із поновленням на роботі на таких підприємствах.

Також скаржник звертає увагу, що обставини справи, на які посилається позивач, охоплюють часовий проміжок з 17 лютого 2010 року по 04 березня 2010 року, тоді як Головне управління Національної поліції у м. Києві було зареєстровано лише 09 листопада 2015 року. У зв`язку з цим, вважає заміну відповідача на юридичну особу, утворену через п`ять років після подій, які стали підставою для звернення до суду, безпідставною.

До того ж скаржник вказує, що позивач проходив службу саме в Деснянському РУГУ МВС України в м. Києві, яке здійснювало виплату його грошового забезпечення. Таким чином, саме цей орган, на думку скаржника, має бути відповідачем у справі, а його ліквідація не означає автоматичного покладення зобов`язань на новоутворений орган, якщо це прямо не передбачено відповідним нормативно-правовим актом.

Окрім того, скаржник підкреслює, що відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією органів виконавчої влади (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074), передача завдань і функцій ліквідованих органів має здійснюватися на підставі відповідного акту Кабінету Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів статті 52 КАС України визначив правонаступником Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві - ГУНП у м. Києві, хоч Кабінет Міністрів України цими повноваженнями останнього не наділяв.

З урахуванням викладеного ГУНП у м. Києві вважає, що заміна відповідача у цій справі здійснена судом апеляційної інстанції з порушенням статті 52 КАС України, у зв`язку з чим скаржник просить Верховний Суд скасувати відповідну ухвалу суду апеляційної інстанції.

Позиція інших учасників справи

Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року (судді: Загороднюк А.Г., Білак М.В., Губська О.А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №2а-14139/12/2670.

Розпорядженням від 04 лютого 2025 року № 124/0/78-25 заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 лютого 2025 року визначено склад колегії суддів: Загороднюк А.Г. (головуючий суддя), Білак М.В., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 19 лютого 2025 року призначено справу до розгляду.

Позиція Верховного Суду

В контексті порушеного питання Верховний Суд зазначає таке.

Положення стосовно процесуального правонаступництва закріпленні у статті 52 КАС України, відповідно до якої у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під цим терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17 та від 20 лютого 2019 року у справі №826/16659/15.

Згідно з пунктом 51 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».

Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення припинення первісного суб`єкта - Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві та переходу його прав та обов`язків (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до ГУНП у м. Києві.

З матеріалів цієї справи вбачається, що першочергово спір між сторонами виник щодо проходження ОСОБА_1 публічної служби.

Зокрема, предметом спору є нарахування та виплата заборгованості по заробітній платі у розмірі 37 152,72 грн, заборгованість за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 14 670 грн, а також компенсація за втрату доходів у зв`язку з порушенням виплати заробітної плати у розмірі 2 970,24 грн.

Отже, спір у цій справі не стосується реалізації публічно-владних функцій суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вказане, заміна Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві як відповідача у справі може мати місце виключно у випадку фактичного його вибуття унаслідок припинення, та переходу всіх його прав та обов`язків до правонаступника (повного правонаступництва).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

14 квітня 2015 року МВС України видано наказ № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ».

16 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у тому числі ГУ НП в Черкаській області, та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС, зокрема Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві.

23 травня 2024 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1 13002873 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві.

Отже, на час заміни судом апеляційної інстанції відповідача у цій справі Деснянське РУГУ МВС України в місті Києві припинило свою діяльність, як юридична особа.

З огляду на зазначене виникає необхідність детального аналізу та співставлення функцій та завдань, які виконувала міліція і які наразі виконують Міністерство внутрішніх справ України та Національна поліція України.

Так, положеннями статей 1, 2 Закону України «Про міліцію» було передбачено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

Своєю чергою, приписами статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Поряд з цим, згідно з Положенням про Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.

Таким чином, правонаступником прав та обов`язків ліквідованого Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме ГУ НП у м. Києві.

Близька за змістом правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 травня 2018 року в справі №П/811/3414/15, від 25 червня 2020 року в справі №420/6852/18, від 06 серпня 2020 року в справі №821/3865/15-а, від 22 жовтня 2020 року в справі №520/5147/19, від 05 листопада 2020 року в справі №752/2391/17 (2а-14/09), від 04 серпня 2022 року в справі №824/3161/14-а, від 17 травня 2023 року в справі №240/11052/20, від 28 червня 2023 року в справі №823/1462/15, від 02 серпня 2023 року у справі №580/2348/21. Правових підстав для відступлення від висловленої Верховним Судом позиції немає.

У справах №752/2391/17 (2а-14/09), №240/11052/20 та №823/1462/15 Верховний Суд надав правову оцінку питанню заміни боржника у виконавчих провадженнях/виконавчих листах і дійшов висновку про заміну боржника з територіального органу УМВС України на відповідний територіальний орган Національної поліції.

Своєю чергою, згідно з висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року в справі №823/1462/15, правонаступником прав та обов`язків ліквідованого УМВС України в Черкаській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції, а саме ГУНП в Черкаській області.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із позицією суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для заміни відповідача у справі - Деснянське РУ ГУ МВС України в місті Києві на правонаступника - Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що ним допущено порушення норм матеріального чи процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене та приписи статті 350 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №2а-14139/12/2670 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк М.В. Білак В.М. Соколов