Справа № 947/23583/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/23583/24

Перша інстанція: суддя Гуревський В.К.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Бітова А. І.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року у справі за позовами ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов та закриття справ про адміністративні правопорушення,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

- Інспектор взводу №1 роти №8 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Савченко Владислав Олександрович;

- Інспектор взводу №2 роти №8 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Сирбу Віталій Миколайович

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебували справи №947/23583/24 та №947/23585/24 за позовами ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Одеській області) про:

- скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.07.2024 серії ЕНА №2601941, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП);

- скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 425 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.07.2024 серії ЕНА №2602601, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.

Також позивач просив закрити дані справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.

Вказані справи №947/23583/24 та №947/23585/24 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2024 року об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер 947/23583/24.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 126 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху) не порушував, оскільки не перевищував швидкісний режим.

Зокрема, обґрунтовуючи протиправність прийняття постанови від 14.07.2024 серії ЕНА №2601941 про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП, позивач зазначає, що відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів має містити, у тому числі відомості про технічний засіб, яким здійснено фото-або відеозапис.

Водночас, за його твердженням, таких даних спірна постанова не містить, зокрема, відсутня роздруківка з приладу, яким було зафіксовано перевищення ним швидкості.

Переходячи до обставин незаконної зупинки, позивач, покликаючись на статтю 35 Закону України «Про Національну поліцію» наголошує, що його зупинки, не входить у перелік підстав, встановлених в цій статті підстав не повідомлялась.

Обґрунтовуючи протиправність прийняття постанови від 14.07.2024 серії ЕНА №2602601 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 126 КУпАП, позивач пояснює, що його притягнули до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Поряд з цим, позивач акцентує увагу на тому, що як у постанові серії ЕНА №2601941 так і у постанові серії ЕНА №2602601 вказано серію та номер посвідчення водія, що прямо суперечить суті скоєного правопорушення, де вказано, що водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

На думку позивача, якщо вказане мало б місце в дійсності, то поліцейські не змогли б ідентифікувати особу та скласти спірні постанови.

Також позивач цитуючи положення пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», указує, що наявність вказаних документів перевіряється при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Однак, ураховуючи, що відповідач належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факт порушення ним вимог правил дорожнього руху, відсутні, на його думку, законні підстави для здійснення контролю за наявністю страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції насамперед звернув увагу на те, що є необґрунтованими доводи позивача про недотримання інспекторами УПП в Одеській області вимог статті 283 КУпАП, щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Так, суд відзначив, що відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП оскаржувані постанови містять дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; крім того, додатково зазначено інформацію про нагрудні бодікамери інспекторів за допомогою яких проводилась фіксація моменту розмови з водієм і процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення портативні відеореєстратори (далі ПВР) 471503, 471528, 471324); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд першої інстанції виснувавши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, встановлене частиною 1 статті 122 КУпАП, указав, що даний факт зафіксований на портативний відеореєстратор (ПВР) поліцейських за № 471324 та підтверджується відеозаписом з нього - файл під назвою «ПВР № 471324 від 14.07. 2024, а також зафіксований лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruСАM ТС008449 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.

Суд відзначив, що на роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТruСАM ТС008449 зазначено: дозволена швидкість, з якою може рухатися транспортний засіб 50 км/год; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 80 км/год; дистанція, на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 258,4 м.; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС008449; номерний знак транспортного засобу вимірювання швидкості якого було здійснено.

Спростовуючи доводи позивача про відсутність на проїзній частині дорожнього знаку, який попереджає про здійснення автоматичного контролю, у тому числі і швидкості, суд заявив, що відрізок автомобільної дороги біля будинку № 80 по вулиці Чорноморського Козацтва в м. Одесі, по якому рухався ОСОБА_1 , перебуває у межах дії знаку: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Щодо доводів позивача про безпідставність зупинки його транспортного засобу, суд першої інстанції указав, що транспортний засіб «LEXUS NX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинено за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 80, на підставі пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з порушенням швидкісного режиму у межах населеного пункту (дане порушення зафіксовано на прилад ТruСАМ).

При цьому, як установив суд, після законної зупинки інспекторами поліції Турманідзе Г. З., останній, відмовився надати, на вимогу інспектора, документи передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

Така відмова, як вважав суд, є наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги складається з такого.

По-перше, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію», (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Тобто, скаржник наполягає на тому, що під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу, за кермом якого він перебував, інспектор тримав лазерний вимірювач швидкості TruCam в руці.

Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), вказане обумовлено частиною 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану /розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова від 14.07.2024 серії ЕНА №2601941 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП, не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Тому, на думку скаржника, оскільки фіксація швидкості транспортного засобу автоматичною фото- і відеотехнікою була проведена з порушенням і вона не відповідала зазначеним приписам у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», то відповідно і докази, які були отриманні шляхом зазначеної фіксації є недопустимими.

По-друге, скаржник вважає, що суб`єкт владних повноважень не довів правомірність зупинення транспортного засобу з підстав визначених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію». Суд першої інстанції не врахував, що жодна з перелічених у цій статті підстав не була пред`явлена водієві.

По-третє, на думку скаржника, за приписами частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

За аналізом наведених вище положень нормативно-правових актів, скаржник дійшов висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Тому, скаржник вважає, що суб`єкт владних повноважень належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання апелянтом будь-яких вимог правил дорожнього руху, а законні підстави для здійснення контролю за наявністю у апелянта страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів були відсутні. У зв`язку з цим, вимоги посадової особи відповідача про пред`явлення відповідних документів є незаконними, а, отже, відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 126 КУпАП.

Представник УПП в Одеській області, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

З відеозаписів, які наявні в матеріалах справи встановлено, що в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції 14.07.2024 о 09 год. 13 хв. інспектором 1-го взводу 8-ої роти 2-го батальйону полку УПП в Одеській області рядовим поліції Сирбу В. М. за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 80, виявлено транспортний засіб марки «LEXUS NХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 80 км/год. в межах населеного пункту міста Одеси, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху на 30 км/год., чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху, за що передбачено адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Інспектор, відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинив вказаний транспортний засіб та повідомив ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу, а саме рух зі швидкістю 80 км/год. в межах населеного пункту міста Одеси.

Також, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху інспектор повідомив про необхідність надання посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та страховий поліс на транспортний засіб. Водій не відреагував на дану вимогу та відповідні документи інспектору не надав.

Факт вчинення адміністративних правопорушень водієм ОСОБА_1 зафіксовано на ПВР поліцейських за № 471324 та підтверджується відеозаписом з нього - файл під назвою «ПВР № 471324 від 14.07.2024 - ОСОБА_1 », а також зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruСАM ТС008449 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.

На роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТruСАM ТС008449 зазначено: дозволена швидкість, з якою може рухатися транспортний засіб 50 км/год; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 80 км/год; дистанція, на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 258,4 м.; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС008449; номерний знак транспортного засобу вимірювання швидкості якого було здійснено НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, по відношенню до водія було вирішено розпочати розгляд адміністративних справ за виявленими фактами порушення швидкісного режиму в населених пунктах та непред`явлення відповідних документів.

Інспектором Сирбу В. О., в порядку статей 283-284 КУпАП, прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП.

Далі, інспектор Савченко В. О., представившись позивачу, повідомив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП.

В результаті чого прийнято постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.07.2024 серії ЕНА №2602601, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.

За результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо водія ОСОБА_1 , останній відмовився отримувати копії постанов, мотивуючи своє рішення тим, що інспектором не доведено факт вчинення адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП. Але в подальшому копію постанови серії ЕНА № 2601941 від 14 липня 2024 року отримав, проставивши свої підписи у відповідних графах.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Підпунктом 12 пункту 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За правилами частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Колегія суддів дослідивши відеозаписи, які наявні в матеріалах справи, встановила правдивість обставин, про які, наголошував суд першої інстанції.

Це, зокрема, перевищення водієм ОСОБА_1 , який керував 14.07.2024 транспортним засобом марки «LEXUS NХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год., чим порушено пункт 12.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП та непред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зосереджує увагу на тому, що вимірювання швидкості відбувалося приладом TruCam, який в порушення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не був розміщений стаціонарним способом, а тримався в руці.

Оцінюючи даний довід скаржника щодо законності показників лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20, колегія суддів виходить з такого.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів, а тому даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Аналіз даної статті, а саме її конструкції «поліція може», свідчить про право, а не обов`язок поліції закріплювати, монтувати/розміщувати, зокрема фото- і відеотехніку.

Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля лазерним вимірювачем швидкості TruCam з руки інспектора, не може дати більшу похибку, ніж передбачено заявленими характеристиками даного приладу.

Отже, відповідні доводи скаржника судом апеляційної інстанції не приймаються.

Наступним доводом апеляції є те, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»).

Надаючи оцінку даному доводу, колегія суддів виходить з такого.

У Правилах дорожнього руху (в редакції від 04 травня 2024 року, чинної на момент порушення Правил дорожнього руху) в розділі 33 зазначені інформаційно-вказівні знаки, зокрема знак 5.70 «Зміна схеми руху». Він позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знаку.

Так, згідно з пунктом 5.70 Правил дорожнього руху, дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Разом із тим, жодними нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі, частиною 1 статті 40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати Фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень ПДР України. Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму».

Крім того, у відповідності до спірної постанови серії ЕНА №2601941 від 14 липня 2024 року, місцем вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 є відрізок автомобільної дороги біля будинку №80 по вулиці Чорноморського Козацтва в м. Одесі, який перебуває в межах дії знаку: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Отже, колегія суддів вважає, що застосування інспекторами УПП в Одеській області лазерного вимірювача швидкості TruCam біля будинку №80 по вулиці Чорноморського Козацтва в м. Одесі є законним.

Далі, в апеляції скаржник вважає, що суб`єкт владних повноважень не довів правомірність зупинення транспортного засобу з підстав визначених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», а суд першої інстанції не врахував, що жодна з перелічених у цій статті підстав не була пред`явлена водієві.

Аналіз даного доводу апеляції свідчить про наступне.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що транспортний засіб «LEXUS NX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , 14 липня 2024 року було зупинено за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, б. 80, на підставі пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із порушенням швидкісного режиму у межах населеного пункту (дане порушення зафіксовано на прилад ТruСАМ). Після законної зупинки інспекторами поліції позивач відмовився надати на вимогу інспектора документи передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

Останнім доводом апеляції є те, що суб`єкт владних повноважень належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм будь-яких вимог правил дорожнього руху, а тому відсутні були і законні підстави для пред`явлення ним посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та страховий поліс на транспортний засіб.

Колегія суддів, з огляду на викладені вище мотиви щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (перевищення встановлених обмежень швидкості руху), вважає даний довід недоречним, оскільки інспектор УПП в Одеській області належним чином зафіксував порушення позивачем Правил дорожнього руху, а тому зобов`язаний був зупинити транспортний засіб та висунути водієві вимогу про пред`явлення відповідних документів, передбачених пунктом 2.4 Правил дорожнього руху.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що надала обґрунтовані відповіді на доводи скаржника, які були доречними у цій справі. Слід зазначити, що за практикою Європейського суду з прав людини, суди не мають надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, але призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року у справі за позовами ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов та закриття справ про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя А. І. Бітов