Справа № 160/24158/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі позивач, контролюючий орган, податковий орган, ГУ ДПС у Дніпропетровській області) до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 39 872, 69 грн.
З урахуванням складу учасників справи, на виконання вимог ч. 3 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддею були направлені відповідні запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
Згідно із листа-відповіді Виконавчого комітету Криворізької міської ради «Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 » за вих. №12/7/7107 від 24.10.2024 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.10.2002 р. по теперішній час.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 р. позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - залишено без руху.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду ГУ ДПС у Дніпропетровській області надано уточнену позовну заяву, в якій податковий орган зазначив, що на теперішній час в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується не заявлений до суду податковий борг у сумі 39 872,69 грн., а саме:
1) заборгованість по транспортному податку, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 39 583,33 грн., нарахованих згідно:
- податкового повідомлення-рішення №671318 від 04.10.2017 р. на суму 12 500,00 грн;
- податкового повідомлення-рішення №955147 від 20.03.2018 р. на суму 25 000,00 грн.;
2) заборгованість по земельному податку, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 289,36 грн., нарахованих згідно:
- податкового повідомлення-рішення №2660-2410-0483 від 17.02.2022 р. на суму 116,95 грн.
При цьому, в уточненій позовній заяві ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначено про відсутність у контролюючого органу інформації щодо оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень.
02.01.2025 р. до суду надійшов через систему «Електронний суд» від представника Ожиганової А.В. відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого представник відповідача просив суд, зокрема:
- при вирішенні справи врахувати заперечення представника відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву;
- за умови прийняття рішення судом про розгляд справи по суті та з`ясування судом факту узгодженого податкового зобов`язання відмовити у задоволенні позовних вимог частково на суму 37 500 грн., так як заявлений позивачем податковий борг не підлягає стягненню, оскільки сплив 1095-денний строк з дня його виникнення, а відтак такий борг є безнадійним в силу закону і у контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо його стягнення.
10.01.2025 р. до суду надійшли через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 заперечення на відповідь на відзив, в яких викладено заперечення на доводи контролюючого органу, що викладені у відповіді на відзив. Так, представник відповідача зауважив, що нормами КАС не передбачено обов`язку відповідача щодо подання до суду відзиву на позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 цього Кодексу за умов залишення позовної заяви судом без руху до усунення таких недоліків. Крім того, вимоги позивача про необхідність надання відзиву на позовну заяву з одночасним наданням заяви про пропущення такого строку, на думку представника відповідача, незаконні та не можуть бути враховані судом, оскільки вищевказаний відзив був поданий відповідачем своєчасно. Представник відповідача стверджує, що до позовної заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області надані докази, які не підтверджують та не свідчать про факт угодженого зобов`язання. При цьому, відповідач вважає, що подання до суду копій рекомендованих повідомлень, щодо яких відсутні відомості в системі оператора поштового зв`язку та які не містять доказів про таке вручення відповідачу, не можуть бути доказами про узгоджене зобов`язання у цій справі. Так, представник відповідача зауважив, що надані позивачем копії доказів про відправлення ОСОБА_1 відповідних ППР та податкової вимоги не відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення до отримувача, а зі списку згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт не вбачається які саме були направлені документи на ім`я позивача, відсутній особистий підпис або уповноваженої особи про отримання повідомлень, відсутність копії фіскального чеку про сплату грошових коштів за рекомендованими відправленнями, у зв`язку з чим ці докази, на думку представника відповідача, не підпадають під визначення рекомендованого поштове відправлення та не свідчать доказами належного вручення ППР у розумінні ст. 42 Податкового кодексу України. Також представник відповідача повторно зауважив, що за податковим повідомленням-рішенням від 04.10.2017 р. №67-1318 та податковим повідомленням-рішенням від 20.03.2018 р. №955147 на загальну суму 37 500 грн., борг є безнадійним в силу закону і у контролюючого органу на момент подачі цього позову відсутнє право вживати будь-які заходи щодо його стягнення у зв`язку зі спливом строку позовної давності. З урахуванням цього відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог частково на суму 37 500 грн., у зв`язку з тим, що заявлений позивачем податковий борг не підлягає стягненню, оскільки сплив 1095-денний строк з дня його виникнення, а відтак такий борг є безнадійним в силу закону і у контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо його стягнення.
У зв`язку з перебуванням судді О.М. Неклеси у відпустці, вищезазначені відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, були отримані 13.01.2025 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 р. клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі задоволено частково. Витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:
Цією ж ухвалою суд зупинив провадження у справі до надання витребуваних судом доказів та пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 р. вдруге витребувати від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:
Також у цій ухвалі суд продовжив строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.
27.01.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли повторне клопотання про витребування оригіналів доказів та заява про призначення судової почеркознавчої експертизи.
11.02.2025 р. до суду надійшла через систему «Електронний суд» від представника відповідача заява про подання доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 р. провадження по справі поновлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 р. у задоволенні заяви представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи - відмовлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; податкова адреса: АДРЕСА_3 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків.
Станом на 05.09.2024 р. в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковувався податковий борг на загальну суму 39 872, 69 грн.
З урахуванням змісту уточненої позовної заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області, заборгованість ОСОБА_1 на загальну суму 39 872, 69 грн. виникла внаслідок несплати відповідачем грошових зобов`язань по транспортному податку з фізичних осіб та земельному податку з фізичних осіб, нарахованих контролюючим органом згідно з наступними податковими повідомленнями-рішеннями (далі ППР), а саме:
1) заборгованість по транспортному податку, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 39 583,33 грн., нарахованих згідно:
- ППР №671318 від 04.10.2017 р. на суму 12 500,00 грн;
- ППР №955147 від 20.03.2018 р. на суму 25 000,00 грн.;
2) заборгованість по земельному податку, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 289,36 грн., нарахованих згідно:
- ППР №2660-2410-0483 від 17.02.2022 р. на суму 116,95 грн.
Нарахування контролюючим органом відповідних сум грошових зобов`язань також підтверджується доданим до позовної заяви витягів з ІКС «Податковий блок» по платежам «Транспортний податок з фізичних осіб» та «Земельний податок з фізичних осіб» за періоди з 2017 по 31.12.2022 р., відповідно.
У зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області в порядку ст. 59 Податкового кодексу України була сформована податкова вимога форми «Ф» за №2418-17/83 від 15.01.2018 р. на суму 12 500, 00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України (далі ПК України).
Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацом 2 підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Відповідно до підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК України, процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.
Строк подання скарги про перегляд рішення про визначення грошового зобов`язання визначено у пункті 56.3 статті 56 ПК України, положеннями абзацу 1 якого встановлено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту44.6 статті 44цьогоКодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Абзац 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачає, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Системний аналіз зазначених норм закону, у тому числі норма про те, що днем узгодження грошового зобов`язання платника податків є день закінчення процедури адміністративного оскарження, свідчить, що у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, то визначені в них грошові зобов`язання з відповідного податку вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, передбаченого у пункті 56.3 статті 56 ПК України.
В свою чергу, останнім днем строку, передбаченого у пункті 56.3 статті 56 ПК України, є десятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, днем узгодження нарахованих платнику податків контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, Верховний Суд при розгляді справи №824/1571/19-а у постанові від 21.09.2022 р. дійшов висновку про те, що суди повинні були дослідити доводи відповідача про те, що нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання є неузгодженими з огляду на те, що відповідач їх не отримував.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з приписами пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги
При цьому, як зазначив Верховний Суду, суди повинні були виходити з положень пункту 58.3 статті 58 ПК України, згідно з яким податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Згідно з пунктом 45.1 статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що факт отримання податкового повідомлення-рішення платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що податкове повідомлення-рішення належним чином вручене, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місце проживання або податкову адресу.
Здійснюючи аналіз вказаних положень, Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 р. у справі №420/2649/21 зробив висновок про те, що у відповідності до статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі».
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 р. у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 р. у справі №804/8630/16 та інших.
Натомість, у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.07.2022 р. у справі №160/7345/20.
Докази оскарження ОСОБА_1 вищезазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги №2418-17/83 від 15.01.2018 р. в адміністративному та/або судовому порядку в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, не оскарження акта індивідуальної дії в досудовому або судовому порядках платником податків вказує на погодження останнього з визначеною йому сумою грошового зобов`язання.
Слід зауважити, що у заяві від 22.01.2025 р. ОСОБА_1 заперечує факт отримання нею або іншою уповноваженою нею особою вищезазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги №2418-17/83 від 15.01.2018 р.
З огляду на те, що у вищевказаних додаткових поясненнях ГУ ДПС у Дніпропетровській області наведено лише загальні відомості щодо проведення контролюючим органом відповідних поштових направлень й не конкретизовано відомості щодо здійснених позивачем направлень на податкову адресу відповідача податкових повідомлень-рішень (в т.ч. з посиланням на конкретні поштові відправлення), ухвалою від 23.01.2025 р. судом вдруге витребувано від ГУ ДПС у Дніпропетровській області детальні пояснення щодо відповідних поштових відправлень, однак позивачем вимоги ухвали суду у цій частині не було виконано.
Так, в якості доказів направлення та/або вручення відповідачу копій відповідних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області (в т.ч. на виконання вимог ухвал суду) позивачем надано наступні докази:
- до копії корінця ППР від 04.10.2017 р. №67-1318 на суму 12 500, 00 грн. позивачем надано копії: фіскального чеку та списку №2588 поштових відправлень листів рекомендованих, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявний підпис датований 11.10.2017 р.;
Суд зауважує, що в ухвалі від 14.01.2025 р. суд витребував у ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідні докази належної якості зображення, однак вимоги ухвали суду позивачем не виконано та надані разом з додатковими поясненнями копії доказів по справі виготовлено в аналогічній «якості».
Слід зауважити, що у жодному із наданих контролюючим органом до суду доказів на підтвердження факту направлення на податкову адресу відповідача податкових повідомлень-рішень (в т.ч. у рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, фіскальних чеках АТ «Укрпошта» та списках поштових відправлень, засвідчених печаткою поштової служби) відсутня інформація щодо змісту поштового відправлення, у зв`язку з чим із наданих позивачем до суду доказів неможливо достеменно та безсумнівно встановити що саме направлялося контролюючим органом у даних поштових відправленнях.
Жодних інших доказів щодо підтвердження направлення відповідачу зазначених вище податкових повідомлень-рішень, на підставі яких ГУ ДПС у Дніпропетровській області заявлено позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, позивачем до суду не надано й про існування таких доказів суд не повідомлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із приписами ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161. Scries А заява № 25). який застосовується при оцінні доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Scvtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтан Везнедароглу проти Турції).
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що задля вирішення питання про стягнення з боржника податкового боргу контролюючий орган повинен навести переконливі доводи та надати відповідні докази на підтвердження своєї позиції, які мають бути оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування рішення суду про стягнення податкового боргу.
Суд вважає доречним врахувати позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03, 20.09.2012 р., пункт 53, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що контролюючий орган не довів наявність в ОСОБА_1 податкового боргу, тобто узгодженого податкового зобов`язання, у розмірі 39 872, 69 грн., у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2025 р.

Суддя О.М. Неклеса