Справа № 620/1858/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/1858/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Деснянського районного суду м. Чернігова про визнання протиправною бездіяльність та протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо залучення до матеріалів справи № 750/11404/24 відзиву АТ КБ «Приватбанк» від 11.10.2024 наданого без клопотання про поновлення порушеного строку та наданого після закінчення встановленого судом процесуального строку 09.09.2024;

- визнати протиправним рішення Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо зміни у вступній частині судового рішення позовної вимоги позивача ОСОБА_1 та щодо вирішення в резолютивній частині судового рішення вимоги, яку позивач ОСОБА_1 не заявляв в суді;

- визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо вирішення питання чи мали місце обставини (факти) на момент укладення Договору про іпотечний кредит від 03.04.2005, якими обґрунтовувалася вимога позивача ОСОБА_1 про недійсність цього Договору та якими доказами вони підтверджуються;

- визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо не встановлення й не визначення в судовому рішенні фактичних обставин на момент укладення Договору про іпотечний кредит від 03.04.2005 та щодо не визначення в судовому рішенні відхилених судом всіх доказів позивача ОСОБА_1 та мотивів їх відхилення;

- визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо не зазначення в судовому рішенні мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного ОСОБА_1 щодо наявності підстав для задоволення позову;

- визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного суду в м. Чернігові щодо не зазначення в судовому рішенні норм права, на які посилався позивач ОСОБА_1 , які суд не застосував, та мотивів їх незастосування;

- визнати протиправним рішення Деснянського районного суду в м. Чернігові визначене в резолютивній частині судового рішення щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у захисті порушених прав споживача в суді, вирішення якого ОСОБА_1 не заявляв в суді та яке суперечить завданню суду;

- скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2024 року у справі № 750/11404/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, яким вирішена вимога, яку не заявляв ОСОБА_1 в суді;

- зобов`язати Деснянський районний суд м. Чернігова встановити наявність чи відсутність визначених позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві обставин (фактів) задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 недійсним, вирішити заявлену вимогу позивача ОСОБА_1 та в мотивувальній частині судового рішення зазначити мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного ОСОБА_1 щодо наявності підстав для задоволення позову й інші дані визначені в ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно із частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

У частині третій статті 124 Конституції України проголошено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, вжитий у КАС України термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому під владними повноваженнями треба розуміти засновані на нормах публічного права можливості суб`єктів публічної влади (суб`єктів владних повноважень) видавати юридичні акти та вчиняти дії, спрямовані на забезпечення реалізації публічного інтересу.

Разом з тим, суд та суддя при розгляді справ не виконують владно-управлінських функцій, а здійснюють повноваження відповідно до норм процесуального закону, спрямовані на вирішення спору між сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Як видно зі змісту позовних вимог, позивач не погоджується з рішенням Деснянського районного суду, ухваленим у справі 750/11404/24.

Суд зазначає, що спірні правовідносини не є публічно-правовими, оскільки їх суть не пов`язана із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносин.

В цьому випадку, дії ( бездіяльність) відповідача під час ухвалення судового рішення у справі 750/11404/24 не може вважатись публічно-правовим спором в розумінні положень КАС України.

Суд зазначає, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 02.10.2019 у справі № 815/110/16.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 статті 129 Конституції України).

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду врегульовані статтею 264 ЦПК.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково ( частина 1 статті 17 та частина 1 статті 352 Цивільного процесуального кодексу України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 Цивільного процесуального кодексу України, окремо від рішення суду не допускається.

З наведеного правового регулювання вбачається, що ЦПК України визначає питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, та передбачає процедуру оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Таким чином, процедура оскарження судового рішення врегульована нормами ЦПК України, тому в даному випадку суд при ухваленні судового рішення у справі № 750/11404/24 не здійснював повноваження, пов`язані з реалізацією публічної влади, а реалізував обов`язок, визначений процесуальним законом.

Отже, у разі якщо учасник справи вважає судове рішення таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, то вона повинна захищати свої права шляхом подачі апеляційної скарги на відповідне судове рішення в цивільній справі, а не шляхом звернення за судовим захистом в порядку адміністративного судочинства про визнання протиправними дій (бездіяльності) суду при ухваленні судового рішення.

Пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України перебачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Дані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що згідно заявлених позовних вимог, відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції в розумінні КАС України, а позовні вимоги в даному випадку не підлягають окремому судовому розгляду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Деснянського районного суду м. Чернігова про визнання протиправною бездіяльність та протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко