Справа № 500/3721/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуСправа № 500/3721/24 пров. № А/857/21738/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль, повний текст складено 29 липня 2024 року) -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУПФ-1) в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-1 від 19.04.2024 за №80 про відмову в призначенні пенсії за віком (далі Рішення);

зобов`язати ГУПФ зарахувати позивачу до загального страхового стажу період догляду за двома дітьми до досягнення ними 3-х річного віку із 29.09.1980 по 03.02.1985, періоди її роботи в селянській спілці «Надзбруччя» з 11.07.1989 по 01.08.1994 та в Суходільському тепличному комбінаті із 02.08.1994 по 09.02.2000.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржило ГУПФ-1, яке із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що у позивачки недостатньо стажу для призначення пенсії за віком. Зазначає, що ГУПФ-1 не уповноважене здійснювати зарахування стажу для призначення пенсії, оскільки в нього відсутній доступ до електронної пенсійної справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 12.04.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУПФ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ-1. Рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Зі змісту спірного Рішення видно, що згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 09 років 01 місяць 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи згідно трудової книжки від 01.12.1990 з 01.08.1994 по 09.02.2000, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження не відповідає паспортним даним;

- період роботи з 11.07.1989 по 08.01.1994 згідно довідки від 11.04.2024 №153, оскільки прізвище в довідці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 »;

- період догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки прізвище матері в свідоцтвах про народження дітей не відповідає даним паспорта позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За положеннями статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1990 позивач:

запис №6 - 01.08.1994 прийнята на роботу тепличницею в Суходільський МТК (наказ №1 від 01.08.1994,

запис №7 - 09.02.2000 звільнена з займаної посади тепличниці згідно п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація підприємства) (наказ №7 від 09.02.2000).

Період роботи згідно трудової книжки від 01.12.1990 з 01.08.1994 по 09.02.2000 не враховано, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження не відповідає паспортним даним.

Так, на момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі - Інструкція №162), та «Інструкція про ведення трудових книжок», затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В той же час, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

За таких обставин, позиція ГУПФ-1, що наведена в Рішенні щодо неправильно здійснених записів в трудовій книжці, не може бути підставою неврахування періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні (перерахунку) пенсії за віком, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Також до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 11.07.1989 по 08.01.1994 згідно довідки від 11.04.2024 №153, оскільки прізвище в довідці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».

Однак, вказаний період підтверджений записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1990 позивача, а саме:

запис №3 - 11.07.1989 прийнята в члени колгоспу «Ленінським шляхом» на роботу тепличницею ТОК (протокол №7 від 02.09.1989),

запис №4 - 18.10.1992 перейменовано колгосп на селянську спілку «Надзбруччя» (протокол 1 від 18.10.1992)

запис №5 - 01.08.1994 вибула з селянської спілки (переведена на роботу в Суходільський МТК) в зв`язку з виділенням тепличного комбінату в окреме підприємство згідно рішення загальних зборів колгоспників (протокол №1 від 21.07.1994).

Згідно довідки від 11.03.2024 №153, виданої Комунальною архівною установою «Трудовий архів Гусятинської селищної ради» у документах архівного фонду ТзОВ «Надзбруччя» с. Суходіл Гусятинського району містяться відомості про роботу ОСОБА_1 «так в документах» 1961 року народження, у колгоспі «Ленінським шляхом», колгоспі «Надзбруччя», селянській спілці «Надзбруччя» с. Суходіл Гусятинського району з липня 1989 по липень 1994 на посаді тепличниці.

Водночас, відповідно до підпункту 2 пункту 6 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах. Підставою ж для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідки про наявний страховий стаж.

Аналогічно не зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки прізвище матері в свідоцтвах про народження дітей не відповідає даним паспорта позивача.

Так за змістом статті 181 Кодексу Законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Таким чином, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Як слідує з матеріалів справи позивач є матір`ю дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 24.10.1980) і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 12.02.1982).

Згідно Форми РС-право розрахунку стажу позивача станом на день звернення 09.11.2021 було зараховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними трьохрічного віку: з 29.09.1980 по 03.02.1982 (1 рік 4 місяці 5 днів) і з 04.02.1982 по 03.02.1985 (3 роки), а в розрахунку Форми РС-право від 12.04.2024 вказані періоди вже не зараховано.

Вказані розбіжності впливають на період стажу позивача необхідний для призначення пенсії.

Виходячи з викладеного, спірне Рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

А з огляду на те, що ГУПФ-1 розглядало заяву позивача про призначення пенсії і відповідно всі подані до неї документи, то таке відповідно і не позбавлене можливості повторно переглянути таку заяву, додані до неї документи та згідно наведених у судовому рішенні висновків, вирішити питання про наявність чи відсутність достатнього стажу для призначення пенсії за віком, враховуючи ті висновки, що наведені судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич