Справа № 638/22080/24
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/56/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024 року засобами поштового зв`язку до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, згідно прохальної частини якої просить суд: скасувати постанову №461, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.11.2024 року, якою. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн. за частиною 3 статті 210-1 КУпАП; судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2024 року до позивача, коли останній знаходився на вулиці, під`їхали два невідомі автомобіля, з яких вийшли люди у військовій формі, не представились та не пред`явили службові посвідчення, посадили позивача у автомобіль та привезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Надалі працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконно затримали позивача та в усній формі запропонували пройти військово-лікарську комісію, на що відповідач повідомив, що не має при собі медичної картки та медичних документів та відмовився від проходження ВЛК. Позивач зазначає, що направлення на проходження ВЛК жодним чином не було оформлене, що свідчить про грубе порушення відповідачем передбаченої законом процедури. Після чого працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено без вручення повістки на проходження ВЛК та протоколу адміністративного правопорушення постанову №461 від 09.11.2024 року, в якій позивачу було накладено штраф в розмірі 25 500,00 грн., згідно частини 3 статті 210-1 КУпАП. Позивач зазначає, що відповідач у вказаній постанові не посилається на конкретне направлення на ВЛК або повістку на ВЛК. Також, фіксуючи відмову від проходження ВЛК, відповідач у постанові не посилається на складений акт про відмову, який повинен бути складений уповноваженою особою, натомість позивачу не відомо чи був складений акт та сама постанову уповноваженою на це особою, бо за час перебування в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , жоден працівник не представився та не надав своїх документів, які б свідчили про їх повноваження. Постанова №461 від 09.11.2024 року була підписана без присутності в іншому кабінеті та було вручено працівником. При винесенні оскаржуваної постанови №461 від 09.11.2024 року, тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 був фактично відсутній при складенні постанови, а постанову складав за допомогою машинопису працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 , також відсутній протокол про адміністративне правопорушення. З опису встановлених адміністративного правопорушення є незрозумілим сам склад дій правопорушення, а саме: ствердно відмовився від проходження ВЛК, замість «відмовився від отримання направлення на ВЛК, з визначеною датою направлення та з визначеною датою прибуття на ВЛК». Позивач зазначає, що чинне законодавство не містить заборони щодо проходження військовозобов`язаним військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби не в день виявлення такого військовозобов`язаного. Позивач також зазначає, що останньому не було роз`яснено його права, порушено право на правову допомогу та не було надано жодної можливості дати письмові пояснення. Також протокол про адміністративне правопорушення складено не було, також не було свідків та було порушено право на юридичну допомогу. Враховуючи вказані доводи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

10.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що 09.11.2024 року під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , документів, було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. ОСОБА_1 від проходження ВЛК відмовився, про що останній власноруч написав відмову від проходження ВЛК. Станом на 09.11.2024 року ОСОБА_1 не мав відстрочки від привозу на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Таким чином, ОСОБА_1 порушив законодавство ч.3 ст. 210-1 КУпАП та була винесена постанови №461 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився, причину неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, із заяви ОСОБА_1 вбачається, що 19.11.2024 року останній відмовився від проходження комісії в ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки не мав при собі належних медичних документів.

Старшим інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 , молодшим сержантом ОСОБА_3 09.11.2024 року було складено протокол №461 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , якому було роз`яснено права та обов`язки, про що міститься відповідний підпис ОСОБА_1 . У графі пояснення «від пояснень відмовився». За відомостями протоколу встановлено, що 09.11.2024 року о 10:40 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . У період дії правового режиму воєнного стану, який введений Указом Президента України №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року (зі змінами), пі час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 документів, йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. Гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, чим порушив п. 69-71 ПКМУ №560 від 16.05.2024 року, абз. 1, абз. 4, абз. 10 п. Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 року №1487, абз. 7 ч.3, абз. 5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_4 09.11.2024 року винесено постанову №461 про накладення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн., за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відомості якої є аналогічними протоколу №541 від 09.11.2024 року.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про адміністративне правопорушення, вважаючи її незаконною, з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Особливий період, відповідно до абзацу тринадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діяв на момент вчинення відповідних дій та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Суд зазначає, що диспозиція частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Втім, у спірній постанові відсутнє посилання на конкретну норму права, зокрема Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку порушив позивач.

Згідно частини 1, 3, 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає : підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Разом з тим, згідно з абз. 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №461, постанови №461 та матеріалів справи, що не оспорюється відповідачем, уповноваженими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 було запропоновано 09.11.2024 року ОСОБА_1 пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби, від чого останній відмовився, що зафіксовано у заяві ОСОБА_1 віл 09.11.2024 року про відмові від проходження ВЛК.

Згідно Додатку №1 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року п. 2 ст. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервісті, призовників, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі Порядок № 560), до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів під час мобілізації громадяни викликаються з метою, зокрема, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У пункті 28 Порядку № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Згідно із пунктом 30-2 Порядку № 560, повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть:

- централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення;

- друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач не був, відповідно до цих вимог, повідомлений про необхідність проходження медичного огляду, оскільки, відповідні докази у матеріалах справи відсутні, а саме повістка, якою громадянин викликається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у конкретний строк та місце для направлення для проходження медичного огляду.

Пунктами 68-80 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Виходячи із зазначеного, судом встановлено, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.

Однак, матеріали справи не містять повістки про виклик для проходження медичного огляду, а також не містять направлення на військово-лікарську комісію та його вручення під особистий підпис з роз`ясненням вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як то передбачає абз.2-3 пункту 74 Порядку №560.

Більш того, як вбачається з заяви про ОСОБА_1 , останній відмовився від проходження ВЛК у зв`язку із тим, що при собі не мав належних медичних документів.

Зазначені обставин безпідставно не були враховані уповноваженими посадовими особами відповідача з огляду на таке.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників на збірних пунктах районних (міських) або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Згідно з абз.2-3 п. 3.5 р.3 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Так, позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що його було затримано та доставлено до приміщення РТЦК, останній не мав при собі медичних документів.

Вказане дозволяє суду стверджувати, що у діях позивача взагалі відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Позаяк, надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку, є обов`язком самого військовозобов`язаного який направляється на ВЛК. Більш того, такий обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Отже, відсутність відомостей про вручення ОСОБА_1 повістки про його виклик для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення останньому направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Окрім цього, суд зауважує, що незрозумілим є формулювання відповідача «було запропоновано пройти ВЛК», доказів на підтвердження способу доведення позивачу вказаної «пропозиції» останнім не надано.

Єдиним належним документом, що видається особі з метою проходження огляду є направлення на військово-лікарську комісію, а не «пропозиція» співробітника ТЦК та СП.

Тобто, як посилається представник відповідача на Додаток 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року, пункт 2 статті 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», останні повинні прибувати за викликом для проходження медичного огляду.

З огляду на викладене, Відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, а тому наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не доведена.

Що стосується доводів позивача про те, що постанову №461 від 09ю11ю2024 року було складено без протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, оскільки спростовується доказами, наданими представником відповідача до відзиву. До відзиву долучено протокол №461 про адміністративне правопорушення від 09.11.2024 року, в якому міститься підпис позивача.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанову в справі про адміністративне правопорушення №461 від 09.11.2024 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на це, задовольняючи позов у цій справі, суд скасовує оскаржувану постанову із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 60 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 18.11.2024 року. При цьому, судовий збір за подання у 2025 році до суду позовної заяви про оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності складав 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням зазначених норм та враховуючи повне задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 6, 7, 9, 11, 44, 48, 73-78, 90, 139, 241-246, 268, 269, 271, 273-277, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову №461, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.11.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий: