Справа № 161/2078/25
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2078/25
Провадження № 2-а/161/62/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Смоковича М.В.

при секретарі судового засідання Хилько О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Наумчука І.П., звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 13 січня 2025 року помічником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи складено протокол №44 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у якому вказано, що він не прибув по повістці № 268901, якою його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки персональних даних на 11 год. 00 хв. 14.10.2024 року, жодних документів, підтверджуючих поважність причин неявки, не надав, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. 20.01.2025 року постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №44 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено жодних об`єктивних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в тому числі відсутні жодні докази того, що останній не прибув по повістці 14.10.2024 року. Крім того, накладаючи на позивача адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано, а призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП.

Покладаючись на викладені обставини, просить скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 20.01.2025 року №44 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі закрити, стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.02.2025 року до суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що у відповідності до п. 30-1, 30-2, 30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, військовозобов`язаному ОСОБА_1 була сформована повістка за допомогою ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів (виклик № 268909 від 04.10.2024 року). Дана повітка була надіслана ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта», із необхідністю явки у конкретно визначений час - 11 год. 00 хв. 14.10.2024 року. У вказаний день ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, жодних документів щодо поважності причин неявки не надав. Крім того, 22.10.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 повернувся лист (повістка) із відміткою про невдалу спробу вручення (12.10.2024 року) та про відсутність адресата за вказаною адресою, яка датована 17.10.2024 року.

У відповідності до абз. 3 п.п. 2 п. 41 вказаного Порядку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою відповідному ТЦК та СП. 30.12.2024 року було сформовано подання щодо розшуку ОСОБА_1 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.ст. 210, 210-1 КУпАП до органів поліції. За результатами розшуку, 13.01.2025 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол №44 про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушення правил військового обліку. Протокол було складено за особистої присутності ОСОБА_1 та було зафіксовано факт неявки останнього до ІНФОРМАЦІЯ_2 у передбачений повісткою час. Також, в даному протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться о 15 год. 00 хв. 20.01.2025 року. Зі змістом даного протоколу позивач ознайомився, що підтверджується його особистими підписами в протоколі. За результатами розгляду була винесена постанова №44 від 20.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , 1990 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000 грн. Дану постанову позивач отримав 23.01.2025 року. Зважаючи на викладене, вважає постанову №44 законною та такою, що була винесена відповідно до норм чинного законодавства, а тому в задоволенні позовної заяви просив відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №44 від 20.01.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

З вказаної постанови слідує, що 13.01.2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що ОСОБА_1 не прибув по повістці № 268909, що зобов`язувала його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 року. Своїми діями порушив вимоги ч 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 2 п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

При цьому, згідно з вимогами ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.2 розділу І вищевказаної Інструкції уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбаченістаттями 210,210-1,211Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 8, 9, 10 розділу ІІ вищевказаної Інструкції складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення (далі-справа). Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4) (далі - постанова).

Так, частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Пункт 1 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказує, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абзацом 2 пункту 1 додатку 2 до Порядку ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, указаними нормами передбачений обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів у разі отримання ним виклику до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, явитися за таким викликом у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях).

У зв`язку з цим, суд відхиляє твердження позивача про те, що він не отримував повістку про необхідність з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки як вбачається з матеріалів справи, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 була сформована повістка № 268909 про явку ОСОБА_1 на 14.10.2024 р. об 11 год. 00 хв. 22.10.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 повернувся лист (повістка) із відміткою про невдалу спробу вручення (12.10.2024 року) та про відсутність адресата за вказаною адресою, яка датована 17.10.2024 року.

У відповідності до абз. 3 п.п. 2 п. 41 вказаного Порядку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою відповідному ТЦК та СП.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то з його боку має місце порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд критично ставиться до твердження представника позивача з приводу того, що матеріали адміністративної справи щодо позивача не містять доказів не прибуття останнього за повісткою, у зазначений у ній день, та розцінює це як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як даний факт (не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 ) встановлений протоколом № 44 від 13.01.2025 року, який підписаний позивачем та до якого жодних зауважень з його боку не було.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, на те, що штраф призначено у грошовій сумі без визначення кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, так як ані ст. 27 КУпАП (яка містить визначення такого виду покарання, як штраф), ані ст. 283 КУпАП (яка визначає, що має містити постанова про адміністративне правопорушення) не містить обов`язку зазначення у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності розміру штрафу саме у неоподаткованих мінімумах доходів громадян, а лише зазначається, що штраф призначається у розмірі, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Санкцією ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача було притягнуто до відповідальності, передбачено покарання у вигляді штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Отже, накладене на позивача стягнення у розмірі 17000 грн відповідає санкції ч. 3 ст. 210 КУпАП (1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова була винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справи про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, матеріали справи не містять, а судом таких обставин не встановлено, докази порушення процедури винесення оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, адміністративне стягнення застосовано у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а відтак, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за ним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 72-78, 241-246, 250, 271, 272, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, постанову Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 44 від 20.01.2025 року - залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович