Справа № 320/45420/23
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року № 320/45420/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої Діски А. Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу судді 1 рік 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, та 3 років праці в Ніжинській юридичній консультації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 05 липня 2023 року та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62 % від заробітної плати з врахуванням до стажу роботи 1 рік 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, та 3 років праці в Ніжинській юридичній консультації.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу судді 1 рік 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, а також 3 роки роботи за спеціальністю в Ніжинській юридичній консультації, що давало право на призначення на посаду судді, що вплинуло на відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці, який без врахування означених періодів становить 52% суддівської винагороди замість 62%.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.07.2023 №677/о/15-23 позивачку звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у відставку у зв`язку з поданням заяви про відставку. (а.с. 9-10).

Відповідно до розрахунку від 10.07.2023 №224/23 (а.с. 11), наданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивачки складає 26 років 02 місяці 23 дні, з яких:

- 01 рік 10 місяців 29 днів - навчання в Харківському юридичному інституті;

- 03 роки - Ніжинська юридична консультація, адвокат;

- 02 роки 17 днів - суддя Ніжинського міського суду Чернігівської області;

- 13 років 04 місяці 30 днів - суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівській області;

- 05 років 10 місяців 07 днів - голова суду, суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівській області;

Аналогічні періоди роботи позивачки, які дають право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання зазначено також у рішенні Вищої ради правосуддя від 04.07.2023 №677/о/15-22 про звільнення ОСОБА_1 у відставку.

Листом відповідача на заяву представника позивачки повідомлено, що її стаж роботи на посаді судді складає 21 рік 6 місяців 4 дні. Розмір довічного грошового утримання розрахований наступним чином: ((1х2%)+50)=52% (а.с. 8).

До стажу роботи на посаді судді зараховано роботу на посадах, визначених статтею 137 Закону №1402. Врахування навчання та періоду роботи в Ніжинській юридичній консультації адвокатом, при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено.

Не погоджуючись із вказаними висновками, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Судом встановлено, що на час виходу у відставку та призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі по тексту - Закон України № 1402-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону України № 1402 VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, частиною 2 цієї статті прямо передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до записів у трудовій книжці, виданої на ім`я позивачки, з 01.10.1992 її переведено адвокатом в Ніжинську юридичну консультацію. В подальшому 12.03.2002 - призначено на посаду судді Ніжинського міського суду Чернігівської області.

Виходячи з того, що позивачку на посаду судді обрано 12.03.2002, то для визначення такого обов`язкового стажу застосовується Закон України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» у відповідній редакції.

Частиною першою статті 7 вказаного Закону, чинного станом на час обрання позивачки на посаду судді, були встановлені такі вимоги до кандидатів у судді: "На посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою".

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді, також стаж роботи у галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Судом із матеріалів справи встановлено, що в Ніжинській юридичній консультації позивачка працювала адвокатом з 01.10.1992 по 11.03.2002 до обрання суддею 12.03.2002.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, також три роки роботи у галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18, погодившись з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вказала, що частину 2 статті 137 Закону України № 1402-VІІІ (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VІІІ передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення.

Відповідач до стажу роботи позивача, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, не зарахував половину строку навчання у вищому навчальному закладі, що складає 01 рік 10 місяців 29 днів.

Згідно абзацу 2 ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Указом Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", який у статті 1 (стаття втратила чинність з 20 березня 2008 року), передбачав, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

За змістом правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.11.2019 у справі № 727/4435/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Як підтверджується матеріалами справи позивачка з 12.03.2002 по 04.07.2023 працювала на посаді судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, тобто стаж роботи на посаді судді становить більше 10 років.

Період навчання ОСОБА_1 в Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 по 29.06.1989 підтверджується записами трудовій книжці позивачки (а.с. 14) та копією диплома (а.с. 16).

Отже, позивачка має право на зарахування їй до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і який враховується при обчисленні довічного утримання судді у відставці, половини періоду навчання в Харківському юридичному інституті.

Відтак, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, обираючи належний та достатній спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці 1 року 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, та 3 років роботи в Ніжинській юридичній консультації.

При цьому, суд зазначає, що призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачці було з 05.07.2023, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

Водночас суд зазначає, що відповідно до положень статей 2, 5 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому спосіб захисту повинен забезпечити поновлення саме порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного на момент звернення до суду права особи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у звязку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобовязання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. У звязку з чим вимога про зобовязання відповідача "виплачувати" пенсію не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5 ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 62% суддівської винагороди судді, починаючи з 05 липня 2023 року, з урахуванням проведених виплат, зарахувавши до стажу роботи 1 рік 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, та 3 роки роботи в Ніжинській юридичній консультації, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову за квитанцією від 05.12.2023 року (а.с. 4).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці 1 року 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті та 3 років роботи в Ніжинській юридичній консультації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 62% суддівської винагороди, починаючи з 05 липня 2023 року, з урахуванням проведених виплат, зарахувавши до стажу роботи 1 рік 10 місяців 29 днів навчання в Харківському юридичному інституті, та 3 роки роботи в Ніжинській юридичній консультації.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.