Справа № 320/36992/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Київ справа №320/36992/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28 червня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі - відповідач/ГУНП в Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Київській області Анатолія Щадило №121 о/с від 29.05.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» - за власним бажанням;

- поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на посаді, що є рівнозначною посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції;

- стягнути з ГУНП в Київській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2024 по дату ухвалення судового рішення, з урахуванням проведених виплат;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на ОСОБА_1 , на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення в цій справі;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правничу допомогу у справі в розмірі 40 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 29 травня 2024 року №121о/с рядового поліції ОСОБА_1 (0198888) звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 30.05.2024 року. Вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, з яким позивача було ознайомлено 30.05.2024 року. Наказ про звільнення позивачем отриманий 30.05.2024 року, трудову книжку отримано 30.05.2024. Вважає цей наказ в частині звільнення позивача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він порушує гарантоване Конституцією України право на працю та позбавляє позивача можливості виконувати трудові (службові) обов`язки та отримувати стабільну оплату праці.

17 травня 2024 року особисто позивач рапорт про звільнення за власним бажанням не писав. 30 травня 2024 року позивача ознайомили з наказом про звільнення та наказали здати посвідчення, жетон поліцейського та інші речі і документи, пов`язані з виконанням обов`язків поліцейського. В зв`язку із тим, що в життєві плани позивача не входило звільнення з поліції, а навпаки-продовження служби в ній, ним направилось письмове звернення (рапорт) на ім`я начальника ГУНП в Київської області, в якому позивач відкликав рапорт та просив його не розглядати, в зв`язку із наміром продовження служби в поліції. Однак рапорт про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення, залишився без відповіді. Маючи бажання працювати та висловлюючи про це намір у формі офіційного звернення до керівника, позивач був позбавлений можливості фактичного виконання обов`язків поліцейського, оскільки служба в поліції - специфічна діяльність правоохоронного характеру, яка передбачає дотримання широкого кола формальностей (дозвільних процедур) за погодження з керівництвом. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2024 року, позовну заяву №320/36992/24 розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року звільнено позивача від сплати судового збору та відкрито провадження в адміністративній справі №320/36992/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» від 08 серпня 2024 року у справі №320/36992/24 доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Гулько Ж.В. та ГУНП в Київській області 09 серпня 2024 року.

27 вересня 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ГУНП в Київській області надійшов відзив на позовну заяву із додатками.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що до 17 травня 2024 року ОСОБА_2 особисто подав на ім`я начальника ГУНП в Київській області власноруч складений рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. На рапорті міститься резолюція та особистий підпис начальника ГУНП в Київській області генерала поліції третього рангу Щадило А.А. 30.05.2024 позивач під особистий підпис ознайомився з наказом ГУНП в Київській області від 29.05.2024 № 121 о/с. Отже, позивач скористався правом на звільнення за власним бажанням, шляхом подачі рапорту про звільнення від 17.05.2024, в свою чергу керівник Головного управління, погодив цей рапорт.

Виконуючи бажання працівника звільнитися, начальником ГУНП в Київській області 29.05.2024 видано наказ № 121 о/с, яким відповідно до розділу VII Закону № 580-VIII позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) 30.05.2024. За таких обставин, при звільненні позивача ГУНП в Київській області діяло з дотриманням вимог законодавства. При виданні наказу про звільнення позивача зі служби, ГУНП в Київській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і не порушувало його прав. Просить суд задовольнити позов.

Від представника Головного управління Національної поліції України в Київській області надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року залишено заяву представника Головного управління Національної поліції України в Київській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без задоволення.

Правом надання відповіді на відзив до вимог статті 163 КАС України позивач не скористався не скористався.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії № НОМЕР_2 , виданий 07 червня 2021 року органом №3215.

Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, займана посада перед звільненням - поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції.

17 травня 2024 року позивач особисто подав рапорт начальнику ГУНП в Київській області про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 29 травня 2024 року №121о/с рядового поліції ОСОБА_1 (0198888) звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі рапорту позивача.

Позивач 30 травня 2024 року подав рапорт до ГУНП в Київській області про залишення без розгляду написаний раніше рапорт на звільнення.

Вважаючи наказ відповідача про звільнення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховного Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами першою, третьою та четвертою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону №580-VIII).

Згідно з пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

За приписами пунктів 10, 21 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Пунктом 68 Положення №114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з пунктом 70 Положення №114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ; осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII.

Проте порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

З огляду на зміст пункту 68 Положення №114 про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 14.01.2021 у справі №822/1093/18 від 09.02.2021 у справі №826/10404/16, від 11.08.2021 у справі №826/7075/16.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

З огляду на матеріали справи сторонами узгоджено дату звільнення позивача - 30 травня 2024 року.

Рапорт про залишення без розгляду рапорту про звільнення позивач подавав вже після того як було розглянуто, задоволено та реалізовано рапорт про звільнення шляхом видання наказу про звільнення ОСОБА_1 від 29 травня 2024 року №121 о/с.

Зважаючи на викладене суд доходить висновку, що наказ про звільнення позивача є правомірним.

Суд зауважує, що позивач звільнений зі служби в поліції за власним бажанням згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Суд зазначає, що аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку звільнення працівників регламентовані Кодексом законів про працю України.

Так, у статті 38 Кодексу законів про працю України, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному. Тож, звільнення працівника за власним бажанням у період його тимчасової непрацездатності є правомірним і не суперечить чинному законодавству.

Суд критично оцінює посилання позивача про те що ним не було висловлено бажання звільнитися зі служби в органах поліції і рапорт на звільнення ним не було написано та подано, адже об`єктивних доказів щодо цього суду не надано.

Таким чином, доводи позивача, що волевиявлення позивача при написанні рапорту про звільнення не було, не знайшли свого підтвердження

Крім того, зміна намірів позивача і його бажання служити в поліції, на що він вказує у позові, після реалізованого його рапорту від 17 травня 2024 року оскаржуваним наказом №121о/с від 29 травня 2024 року, який вичерпав свою дію, не є перешкодою для позивача знову поступити на службу у поліцію згідно із Законом №580-VIII.

Таким чином, відсутні правові підстави про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Київській області від 29 травня 2024 року №121о/с щодо звільнення ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що позовна вимога позивача про поновлення на посаді є похідною від вимоги про скасування наказу про звільнення, вона також не підлягає задоволенню.

З огляду на відсутність підстав для скасування вказаного наказу, суд відмовляє у задоволенні інших похідних вимог.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, зважаючи на основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів, що діяв у межах закону і не порушив прав позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом, а тому наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.