Справа № 640/7357/21
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №640/7357/21
УХВАЛА

про продовження розгляду

18 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді О.Желік, отримавши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 16.11.2019 до 18.02.2021.

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки, обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з 16.11.2019 до 18.02.2021 включно в розмірі 478441,40 грн. (чотириста сімдесят вісім тисяч чотириста сорок одну грн. 40 коп.).

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П. від 22.03.2021 в справі №640/7357/21 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На виконання положень п.2 розіду ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-ІХ адміністративну справу №640/7357/21 передано до Київського окружного адміністративного суду.

Надалі адміністративну справу №640/7357/21 було передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Вищевказана адміністративна справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 31.01.2025.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду в складі судді Желік О.М. від 05.02.2025 прийнято до розгляду адміністративну справу №640/7357/21.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду в складі судді Желік О.М. від 05.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без руху після відкриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасну виплату грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 64272,43 грн., яка відбулась 26.11.2020.

17.02.2025 від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Так, позивач зазначає, що тільки 17.02.2021 відповідач остаточно розрахувався з позивачем по заборгованості із виплати всього грошового забезпечення (на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №640/3883/20. Окрім цього позивач вказує, що ним з метою досудового врегулювання спору скеровувалась письмова заява до відповідача щодо нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні, у відповідь на яку отримав листа відповідача від 03.03.2021. Також позивач посилається на введені на території України карантинні заходи.

Дослідивши подану позивачем заяву суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частина друга статті 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої статті 233 КЗпП України стосуються виключно звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати.

Крім того, суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивача виключено зі списків частини та всіх видів грошового забезпечення з 15.11.2019.

Також суд встановив, що відповідачем після виключення позивача зі списків особового складу частини нараховувались та виплачувались позивачу наступні суми грошового забезпечення (зокрема на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №640/3883/20):

- 26.11.2020 виплата грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 64272,43 грн.;

- 18.02.2021 виплата індексації грошового забезпечення в сумі 30934,57 грн.

При цьому до Окружного адміністративного суду м.Києва позивач звернувся 10.03.2021, що підтверджується копією конверта, який міститься в матеріалах адміністративної справи.

Відповідна обставина свідчить про порушення позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за несвоєчасну виплату грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 64272,43 грн., яка відбулась 26.11.2020.

Водночас суд враховує те, що диспозиція статті 117 КЗпП України передбачає, зокрема, те, що фінансова відповідальність за порушення з вини власника або уповноваженого ним органу строків виплати належних працівникові сум виникає саме з моменту фактичного розрахунку з працівником (тобто з моменту виплати всіх належним йому сум).

Таким чином, оскільки остаточний розрахунок щодо сум грошового забезпечення, виплачених позивачу на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №640/3883/20 здійснено 18.02.2021, суд вважає необхідним поновити позивачу строку звернення до адміністративного суду.

У своїх рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

На підставі викладеного суд висновує про необхідність продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 243 та 248 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Продовжити розгляд справи №640/7357/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в України за адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Желік О.М.