Справа № 320/17223/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року справа №320/17223/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду у грудні 2021 року звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Київської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу № 747-о від 08 листопада 2021 року в частині відсторонення від роботи; зобов`язання поновити на роботі шляхом допуску позивачки до роботи на посаді головного державного інспектору відділу митного оформлення №6 митного поста «Бориспіль»; стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач наголошувала на відсутності у спірному наказі належних законодавчо визначених підстав для відсторонення її від роботи та вказала про протиправність втручання відповідача щодо її права на працю через примушування до проведення профілактичного щеплення, через що остання позбавлена можливості заробляти собі на життя власною працею, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом поновлення на роботі, нарахування та виплати середнього заробітку за весь час відсторонення від роботи.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:, а саме визнано протиправним наказ Київської митниці Державної митної служби України від 08 листопада 2021 року № 747-о «Про відсторонення від роботи», в частині відсторонення ОСОБА_1 ; стягнуто з Київської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року по 06 грудня 2021 року; у задоволенні решти вимог адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.07.2024 вирішено:

постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі №320/17223/21 скасувати;

рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року в частині стягнення з Київської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року по 06 грудня 2021 року - скасувати;

справу в цій частині направити до Київського окружного адміністративного суду на новий розгляд;

рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо скасування наказу № 747-о від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи в редакції цієї постанови;

у решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року - залишити без змін.

Верховний Суд зазначив, що, задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути з Київської митниці Державної митної служби України на користь позивача середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року по 06 грудня 2021 року. Верховний Суд уважає такі висновки правильними, однак судом першої інстанції не здійснено розрахунку суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачем подано клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 02.12.2024 задоволено.

Позивач позовні вимоги у скасованій частині підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову в зазначеній частині заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Київської митниці ДФС від 15.07.2021 № 227-о ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Бориспіль».

Наказом Київської митниці Державної митної служби України від 08.11.2021 № 747-о «Про відсторонення від роботи» вказано, зокрема, відсторонити від роботи з 08.11.2021 посадових осіб та працівників Київської митниці, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, обов`язковість яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153, згідно списку.

Відповідно до згаданого списку, під пунктом 9 зазначено ОСОБА_1 .

Згідно аркушу ознайомлення з наказом Київської митниці від 08.11.2021 № 747-о, позивач ознайомилась із зазначеним наказом 10.11.2021 та висловила свою письмову незгоду із вказаним наказом.

02 грудня 2021 року позивачу проведено першу дозу вакцинації проти COVID-19.

У зв`язку із усуненням причин, що зумовили відсторонення від роботи, Київською митницею Державної митної служби України видано наказ від 06.12.2021 № 888-о, яким внесено зміни до наказу від 08.11.2021 № 747-о та визнано його таким, який втратив чинність в частині пункту 9 Списку посадових осіб та працівників Київської митниці, які відсторонені від роботи.

Вважаючи протиправним відсторонення від роботи у зв`язку з непроведенням профілактичних щеплень проти COVID-19 та позбавленням права на заробіток, позивач звернулась до суду з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, в даному випадку, враховуючи постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.07.2024, виникли з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з відстороненням позивача від посади.

Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.

У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Аналогійний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21.

Разом з цим, відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

За змістом частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведене положення КЗпП України застосовується судом з урахуванням положень частини 6 статті 7 КАС України, у відповідності до якого у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки Київської митниці від 01.12.2021 №45 середньоденна заробітна плата позивача за два календарних місця, що передувало відстороненню від роботи (вересень-жовтень 2021 року) становить 1633,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача від 08.11.2021 № 747-о позивача відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року.

Водночас, допущено позивача до виконання роботи згідно наказу від 06.12.2021 № 888-о з 06 грудня 2021 року.

Відтак, враховуючи те що позивача допущено до роботи з 06.12.2021, суд вважає що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача за період з 08.11.2021 по 06.12.2021 (21 робочих днів).

Отже, середній заробіток за час протиправного відсторонення від роботи позивача становить 34 304,55 грн ( 1633,55 х 21 ).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги в цій частині шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (незаконного відсторонення від роботи), а саме за період з 08.11.2021 по 06.12.2021, у розмірі 34 304,55 грн, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (протиправного відсторонення від роботи) у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в оскаржуваній частині.

Питання стягнення судового збору судом не вирішується, оскільки позивач в силу положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Київської митниці (, місцезнаходження: б-р Вацлава Гавела, 8-а, м. Київ, 03124) про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, - задовольнити.

2. Стягнути з Київської митниці (, місцезнаходження: б-р Вацлава Гавела, 8-а, м. Київ, 03124) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу (протиправного відсторонення від роботи) за період з 08.11.2021р. по 06.12.2021р. у розмірі 34 304,55 грн. (тридцять чотири тисячі триста чотири гривні, п`ятдесят п`ять копійок) з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

3. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (протиправного відсторонення від роботи) у межах суми стягнення за один місяць.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.