Справа № 640/5183/20
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5183/20 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шіндер Ю.О.,

представник позивача адвоката Розмош В.І.,

представник відповідача Ліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у м. Києві) з вимогами визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2019 року форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 370 630, 00 грн: за основним платежем - 296 504, 00 грн, за штрафними санкціями - 74 126, 00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 658 204, 65 грн: за основним платежем - 526 419, 71 грн і за штрафними санкціями - 131 604, 94 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «ПС», яким нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн у зв`язку з неподанням податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2016 і 2017 роки;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «Р», яким нараховано військовий збір у сумі 53 965, 31 грн: за основним платежем - 43 172, 24 грн, за штрафними санкціями - 10 793, 07 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «ПС», яким нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн у зв`язку з неподанням до перевірки документів, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності;

- рішення № від 17 вересня 2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- рішення № від 17 вересня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску і донараховано штрафні санкції у розмірі 76 113, 78 грн;

- рішення від 13 листопада 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 58 349, 28 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 вересня 2019 року № Ф-23 з єдиного внеску в розмірі 264 658, 20 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 грудня 2019 року за № Ф-40786-10 з єдиного внеску в розмірі 334 855, 56 грн, з якої 258 231, 78 грн недоїмка та 76 623, 78 грн штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані не отриманням наказу, повідомлення і направлень на проведення перевірки, що позбавило права на своєчасне ознайомлення із такими документами, а також на подання пояснень і документів. Крім того, за результатами перевірки не було отримано і акта перевірки, що унеможливило подання заперечення на такий документ. Зазначила, що сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника і дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення. У період, який підлягав перевірці, ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (3 група), що контролюючим органом взагалі залишено поза увагою; при цьому така обставина нівелює висновки акта перевірки про те, що вона повинна була нарахувати і сплатити податок на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість, інші податки і збори, окрім єдиного податку та єдиного соціального внеску. Жодних актів документальних перевірок, за наслідком яких контролюючим органом приймалися рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку, не складалося.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2019 року № , від 17 вересня 2019 року № , № , № , № .

Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій від 17 вересня 2019 року № та № .

Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17 вересня 2019 року № Ф-023 та від 10 грудня 2019 року № Ф-40786-10.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 10 510 грн (десять тисяч п`ятсот десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року залишено без змін.

Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2024 року зазначив, що скасовуючи спірні акти індивідуальної дії, судові інстанції виходили з того, що наказ від 27 червня 2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » вважається врученим 03 серпня 2019 року, тобто вже після завершення проведення перевірки та складання акта такої перевірки, що свідчить про порушення контролюючим органом порядку проведення документальних позапланових невиїзних перевірок.

Верховний Суд вважав наведені висновки судових інстанцій передчасними, оскільки вимоги частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Судам варто було встановити, чи забезпечив контролюючий орган завчасне надіслання повідомлення та наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивачу.

Крім того, доречним було з`ясувати, через які обставини надіслана відповідачем кореспонденція не була отримана платником, чи були такі обставини поважними, чи дотримався позивач обов`язку добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень.

При новому розгляді справи рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 19 вересня 2019 року № , від 17 вересня 2019 року № , від 17 вересня 2019 року № , від 17 вересня 2019 року № , від 17 вересня 2019 року № .

Визнано протиправними та скасувано рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій від 17 вересня 2019 року за № та № .

Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17 вересня 2019 року № Ф-23 та від 10 грудня 2019 року № Ф-40786-10.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 669, 20 грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи мотивацію, викладену в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року, яка була підставою для направлення справи на новий розгляд, виходив з встановлення порушень податковим органом вимог статтей 78 і 79 Податкового кодексу України, оскільки за системного тлумачення їх норм випливає, що право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу лише після вручення платнику податків наказу і повідомлення про проведення перевірки, без чого розпочати перевірку податковий орган права не має. Відправлення платнику вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із вказівкою причин невручення. В даному випадку рекомендоване повідомлення про поштове відправлення із наказом і повідомленням про перевірку було повернуте 03 серпня 2019 року, а перевірку проведено з 15 липня 2019 року по 19 липня 2019 року, акт перевірки складено 26 липня 2019 року. Тобто, перевірку розпочато без отримання доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про початок перевірки. Щодо суті встановлених податковою перевіркою порушень, то не підтвердження факту перебування позивача на загальній системі оподаткування виключає обов`язок для подання податкових декларацій про майновий стан та доходи, а тому підстави для нарахування податкових зобов`язань ОСОБА_1 із податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість, штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи - відсутні. Стосовно оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій і вимог про сплату боргу і донарахувань сум єдиного внеску, то такі підлягають скасуванню, оскільки донарахована під час проведення перевірки відповідна сума обрахована із неправильно визначеної бази нарахування. При цьому, позовні вимоги щодо рішення про застосування штрафних санкцій від 13 листопада 2019 року № не підлягають задоволенню за відсутності доказів існування такого рішення, що підтверджується інформацією податкової служби про відсутність у інформаційних базах контролюючого органу відомостей про таке рішення.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт послався на те, що нормами податкового законодавства не встановлено, із якою відміткою має бути повернено рекомендоване повідомлення про поштове відправлення або саме поштове відправлення. Також, не встановлено період, протягом якого та/або за скільки днів контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про проведення документальної позапланової перевірки. На думку апелянти, ним виконано вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо направлення наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату її початку, що в свою чергу надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати перевірку, а тому немає жодних підстав вважати проведену перевірку незаконною. Окрім цього, контролюючий орган посилається на обставини, зафіксовані актом перевірки, та вказує про правомірність оскаржуваних податквих повідомлень-рішень. Зазначив, що у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 здійснювала свою діяльність на загальній системі оподаткування. При цьому у цей період нею не подавались податкові декларації про майновий стан та доходи за 2015, 2016 та 2017 роки та не декларувався дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, що і стало підставою для донарахування податкових зобов`язань. Відсутність у податкового органу заяви позивача про переведення на загальну систему оподаткування обумовлено тим, що термін зберігання документів в архіві податкової служби становить 5 років, а після спливу цього терміну такі документи підлягають знищенню. Тому оскільки позивач в спірний період перебував на загальній системі оподаткування, а не на спрощеній, як він зазначає, у нього був обов`язок подати податкові декларації про майновий стан та доходи, а не декларування доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності, тягне встановлену законом відповідальність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погодилась з висновками суду першої інстанції та просила суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки твердження апелянта не відповідають дійсності, суперечать положенням чинного законодавства та не підтверджуються відповідними належними та допустимими доказами. Вважає, що порушення податковим органом правил повідомлення про призначення перевірки призвело до її необізнаності з датою та періодом проведення і неможливості надати пояснення та документи. Висновки за результатом такої перевірки є необґрунтованими та необ`єктивними, оскільки зроблені за відсутності дослідження всіх обставин. Що стосується забезпечення позивачем належних умов отримання поштової кореспонденції, то при державній реєстрації вказано номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ), про що також є відомості як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і в органі ДПС, зокрема у реєстраційних даних платника податку. Так само, забезпечено можливість отримання поштової кореспонденції від оператора поштового зв`язку і за допомогою абонентської поштової скриньки, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , а також через консьєржів, які постійно знаходяться у під`їзді даного будинку. Крім того, зауважила, що жодна норма чинного законодавства та судова практика не дозволяє перекладати настання негативних наслідків на платника, через небажання (можливість) вручення йому поштової кореспонденції оператором поштового зв`язку при забезпеченні таким платником усіх можливостей отримання такої кореспонденції. Щодо тверджень відповідача, що вона перебувала на загальній системі оподаткування обліку та звітності, а також щодо знищення заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування обліку та звітності через п`ять років після її зберігання, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в цій частині, що протягом 2015 - липня 2017 років позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, подавала до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку та сплачувала єдиний податок і такі декларації приймалися та навіть нараховувалася пеня за несвоєчасну сплату єдиного податку. При цьому, за весь час розгляду цієї справи, відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що позивачка добровільно відмовилася від спрощеної системи оподаткування обліку та звітності, або контролюючим органом примусово переведено позивача на загальну систему оподаткування за результатами перевірки (акт перевірки). Тому перебування на спрощеній системі оподаткування, відповідно до вимог Податкового кодексу України, виключало обов`язок нараховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість, а також інші податки та збори, окрім єдиного податку та ЄСВ, які сплачувались у повному обсязі, що у свою чергу повністю спростовує висновки акту перевірки про заниження своїх податкових зобов`язань як платника, який начебто перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 28 листопада 2012 року, взята на облік у контролюючому органі 29 листопада 2012 року, фактичне місцезнаходження (місце проживання): АДРЕСА_2 . Основним видом економічної діяльності є (код КВЕД): 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Наказом ГУ ДПС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » від 27 червня 2019 року №8814 на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, зі змінами та доповненнями, у зв`язку з неподанням в установлений законом строк податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2017 року, вирішено провести документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 15 липня 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року в Головному управління ДФС у м. Києві за адресою: місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 4. Підстава: доповідна записка управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 26 червня 2019 року № 4451/26-15-42-03-28.

01 липня 2019 року оформлено повідомлення про проведення перевірки № 77644/С/26-15-42-03-27 (т. 1 а.с. 97).

З наявного в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованого листа № 969 на адресу зареєстрованого місця проживання (податкову адресу) ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 98-100), яким направлено копію наказу про проведення перевірки та направлення на її проведення, видно, що датою його повернення до контролюючого органу неврученим з причини закінчення строку зберігання є 03 серпня 2019 року.

У період з 15 липня 2019 року по 19 липня 2019 року посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за цей же період.

За результатами перевірки складено акт від 26 липня 2019 року № 1810/26-15-42-03-30/ НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 27-45).

За висновками акта перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 526 419, 71 грн (у тому числі за 2015 рік - 132 857, 39 грн, за 2016 рік - 192 054, 23 грн, за 2017 рік - 201 508, 09 грн);

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.5, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, у зв`язку із неподанням податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015, 2016 і 2017 роки;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження та несплати військового збору у загальній сумі 43 172, 24 грн (у тому числі за 2015 рік - 10 375, 38 грн, за 2016 рік - 16 004, 52 грн, за 201 рік - 16 792, 34 грн);

- абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до ненарахування та несплати суми єдиного внеску (що мав бути нарахований з чистого оподатковуваного доходу) у розмірі 264 658, 20 грн (з них за 2015 рік - 68 440, 20 грн, за 2016 рік - 94 941 грн, за 2017 рік - 101 277 грн);

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», - через несвоєчасне подання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2015, 2016 і 2017 роки;

- підпункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України через невизначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, усього на суму 296 504 грн (з них за вересень 2016 року - 18 643 грн, за жовтень 2016 року - 18 156 грн, за листопад 2016 року - 17 861 грн, за грудень 2016 року - 17 947 грн, за січень 2017 року - 19 034 грн, за лютий 2017 року - 18 956 грн, за березень 2017 року - 19 026 грн, за квітень 2017 року - 18 915 грн, за травень 2017 року - 18 566 грн, за червень 2017 року - 18 417 грн, за липень 2017 року - 18 212 грн, за серпень 2017 року - 18 098 грн, за вересень 2017 року - 18 168 грн, за жовтень 2017 року - 18 963 грн, за листопад 2017 року - 18 874 грн, за грудень 2017 року - 18 938 грн);

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 85.2, 85.8 статті 85 Податкового кодексу України, - у зв`язку ненаданням до перевірки первинних документів, які пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Підставами для таких висновків стало твердження про здійснення господарської діяльність позивачем за адресою: АДРЕСА_2 щодо надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна без сплати податків і зборів, які відповідають перебуванню платника на загальній системі оподаткування. Також зазначено про відсутність документів, підтверджуючих понесення витрат при здійсненні господарської діяльності.

Примірник акта перевірки надсилався за цією ж адресою з рекомендованим поштовим відправленням № 409 та 31 серпня 2019 року повернувся неврученим з причини спливу встановленого строку зберігання.

На підставі названого вище акта прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 658 204, 65 грн: за основним платежем - 526 419,71 грн і за штрафними санкціями - 131 604, 94 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «ПС», яким нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн у зв`язку з неподанням податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2016 і 2017 роки;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «Р», яким нараховано військовий збір у сумі 53 965, 31 грн: за основним платежем - 43 172, 24 грн, за штрафними санкціями - 10 793, 07 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 вересня 2019 року форми «ПС», яким нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн у зв`язку з неподанням до перевірки документів, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності;

- рішення № від 17 вересня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску і донараховано штрафні санкції у розмірі 76 113, 78 грн;

- рішення № від 17 вересня 2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн. за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 вересня 2019 року № Ф-23 з єдиного внеску в розмірі 264 658, 20 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2019 року форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 370 630 грн: за основним платежем - 296 504 грн, за штрафними санкціями - 74 126 грн.

Такі рішення і вимога надіслані рекомендованим поштовим відправленням за № 776 на податкову адресу ОСОБА_1 та 23 листопада 2019 року повернулись неврученими з причини спливу встановленого строку зберігання (т. 1 а.с. 63-64).

10 грудня 2019 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-40786-10, за змістом якої сума боргу по сплаті єдиного внеску станом на 30 листопада 2019 року становила вже 334 855, 56 грн (у тому числі недоїмка - 258 231, 78 грн, штрафи - 76 623, 78 грн), яка отримана ОСОБА_1 17 грудня 2019 року.

Стосовно решти рішень, вони були отримані позивачем після направлення адвокатського запиту від 10 січня 2020 року.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 лютого 2024 року, яка була підставою для направлення справи на новий розгляд, для розв`язання спору необхідним для з`ясування є:

- виконання ДПС обов`язку по сповіщенню позивача про проведення перевірки, у тому числі завчасне направлення наказу і повідомлення, а також чи виконано ОСОБА_1 обов`язок добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, а також чи були підстави неотримання відповідних документів поважними;

- чи мали місце підстави для зміни системи оподаткування податковим органом стосовно позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам у цій справі в частині повідомлення позивача про проведення документальної невиїзної перевірки, слід зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

За правилами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За положеннями підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

За нормами пункту 78.4 статті 78 ПК про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 ПК України).

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу).

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року № 22 (Методичні рекомендації), встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.

Указаним підпунктом Методичних рекомендацій роз`яснено контролюючому органу, що з метою дотримання вимог Кодексу та прав платників податків доцільно забезпечити завчасне надіслання (вручення) повідомлень про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Як передбачено у пункті 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270/у редакції на час виникнення спірних відносин), інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Відповідно до пункту 99 Правил № 270 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

В об`єкті поштового зв`язку вручаються: прості поштові відправлення, які неможливо вкласти до поштової скриньки; рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому; мішки «M»; поштові відправлення з оголошеною цінністю; посилки; прямі контейнери; поштові відправлення, щодо яких складено відповідний акт (за винятком відправлень «EMS»); поштові перекази; міжнародні поштові відправлення, на які нараховані митні платежі (пункт 102 Правил № 270).

Відповідно до пункту 110 Правил № 270 у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою «Повторне» або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет).

Згідно з пунктом 114 Правил № 270 одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи.

Такі поштові відправлення, поштові перекази повертаються за зворотною адресою.

У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

За нормами пункту 116 Правил № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно (пункт 117 Правил № 270).

З матеріалів справи слідує, що рекомендоване повідомлення про поштове відправлення із наказом і повідомленням про перевірку повернуте 03 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 98-100), а перевірку проведено з 15 липня 2019 року по 19 липня 2019 року, акт перевірки складено 26 липня 2019 року.

Тобто, перевірку розпочато без отримання доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про початок перевірки, до того як поштове відправлення було повернуто відповідачу та за відсутності цієї інформації, а повернення поштового відправлення мало місце після закінчення перевірки і складання акту за її наслідками.

При цьому, із наданих відповідачем примірників рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення взагалі неможливо встановити дату здачі оператору поштового зв`язку відповідної кореспонденції до пересилання; жодних доказів, які містять дату такої передачі для відправки, відповідачем не надано.

Позивачем в ході розгляду справи підтверджено належне забезпечення ним умов для отримання поштової кореспонденції за своєю податковою адресою, що в свою чергу дає відповідь на питання Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2024 року про дотримання позивачем обов`язку добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень.

Судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що проживав у будинку АДРЕСА_3 з 2000 по 2024 роки та був особою, відповідальною за адміністративно-господарську діяльність під`їзду, де розташована, зокрема і квартира АДРЕСА_4 , фактично здійснював функції голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку на безоплатній основі у спірний період. Пояснив, що із ОСОБА_1 перебував у звичайних сусідських відносинах, підтверджував факт її проживання у названому будинку. Приймання кореспонденції мешканцями відповідного під`їзду здійснювалося через консьєржа, саме останнім листоношами передавалась кореспонденція і розкладалася поквартирно, при цьому, листоноші мали доступ і до поштових скриньок. Повідомив і факти неотримання свідком направленої йому кореспонденції як від оператора поштового зв`язку «Укрпошта», так і від інших операторів. Також зазначав, що бачив неодноразово передачу ОСОБА_1 поштової кореспонденції консьєржами.

Також, позивач пояснила, що при своїй державній реєстрації нею вказано номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ), відомості про що зазначені як у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у реєстраційних даних платника податку, про що свідчить відповідний витяг (т. 4 а.с. 113).

Слід звернути увагу, що податковий орган був обізнаний про контакти позивача, зокрема, контактний номер телефону ОСОБА_1 , який протягом усього часу здійснення нею підприємницької діяльності був незмінним, що свідчить про наявність можливості у податкового органу повідомити про проведення спірної перевірки.

Із відповіді АТ «Укрпошта» від 24 квітня 2024 року (т. 4 а.с. 115) вбачається, що відповідно до вимог пункту 77 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі відсутності або несправності абонентської скриньки, невиконання вимог щодо її встановлення, відсутності договору з оператором поштового зв`язку про доставку поштових відправлень, періодичних друкованих видань оператор поштового зв`язку зобов`язаний повідомити користувача послуг поштового зв`язку про свою відмову від доставки адресованих йому поштових відправлень, періодичних друкованих видань. За повідомленням працівників відділення № 1 міста Києва з індексом 01001, до зони обслуговування якого входить адреса АДРЕСА_5 , на адресу користувача послуг поштового зв`язку ОСОБА_1 письмове повідомлення про відмову від доставки адресованих поштових відправлень, періодичних друкованих видань не направлялось.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем положень статей 78 і 79 Податкового кодексу, оскільки за системного тлумачення їх норм випливає, що право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу лише після вручення платнику податків наказу і повідомлення про проведення перевірки, без чого розпочати перевірку податковий орган права не має, а у разі невручення відправлення платнику, документ вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, яким у даному випадку є 03 серпня 2019 року, вже після проведення спірної перевірки.

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками є доказом, здобутим з порушенням закону і не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій не можуть бути визнані правомірними.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 821/371/17, від 27 лютого 2020 року у справі № П/811/3206/15, від 26 березня 2020 року у справі № 813/823/16 та від 09 червня 2021 року у справі № 823/1608/17.

Такі порушення є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 813/2756/18, яка підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Однак колегія суддів вважає за необхідне надати також правову оцінку встановленим в ході проведеної перевірки порушенням.

Першочерговим питанням, яке підлягає дослідженню та вирішенню, це перебування позивача на спрощеній чи загальній системі оподаткування, що в свою чергу впливає на висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства.

Так, за твердженнями податкового органу ОСОБА_1 була зареєстрована платником єдиного податку лише з 28 листопада 2012 року по 02 квітня 2015 року, а також з 01 липня 2018 року, а в період, який перевірявся, перебувала на загальній системі оподаткування.

Згідно з положеннями ПК України підприємці можуть обрати один із двох основних підходів до оподаткування: спрощену систему (єдиний податок) або загальну систему (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та ПДВ, якщо є необхідність).

Спрощена система оподаткування відповідно до Глави 1 Розділу XIV ПК України передбачає особливий порядок справляння податків, який дозволяє фізичній особі-підприємцю сплачувати єдиний податок замість традиційних платежів. Фізична особа-підприємець на єдиному податку звільнена від сплати податку на доходи фізичних осіб (ПДФО), військового збору та податку на прибуток. Однак вони можуть сплачувати податок на додану вартість (ПДВ), якщо оберуть ставку 3 % (пункт 293.3 ПК України).

В той же час, загальна система оподаткування передбачає зовсім інший підхід до розрахунку податкових зобов`язань.

Відповідно до статті 177 ПК України підприємці на загальній системі оподаткування сплачують податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) з чистого прибутку та військовий збір. Базою оподаткування є чистий оподатковуваний дохід - різниця між отриманими доходами та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з веденням господарської діяльності.

Крім того, за пунктом 181.1 статті 181 ПК України, ФОП на загальній системі зобов`язаний зареєструватися платником ПДВ, якщо його дохід перевищив 1 000 000 грн за останні 12 місяців.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , 28 листопада 2012 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем та взята на облік як платник податку на спрощеній системі оподаткування.

Як в акті перевірки, так і під час розгляду справи податковим органом зазначалось про наявність заяви ОСОБА_1 про відмову від спрощеної системи оподаткування.

Однак, незважаючи на багаторазове витребування оригіналу чи копії такої заяви або інших доказів наявності підстав переходу на загальну систему оподаткування ОСОБА_1 - податковим органом надано не було.

При цьому, витяг із інформаційної системи податкового органу стосовно інформації про таку заяву містить суперечливі дані, зокрема датою реєстрації заяви вказано 31 березня 2015 року, датою подання 01 квітня 2015 року.

Позивач заперечує факт подання такої заяви, а відповідач не підтверджує належними доказами протилежного.

Окрім того, відсутні будь-які розумні пояснення відповідача з підтвердженням відповідними доказами про перехід позивача із загальної системи оподаткування на спрощену з липня 2018 року.

Тому, слід погодитись з судом першої інстанції про необґрунтованість доводів податкового органу про перехід позивача у досліджуваний період на загальну систему оподаткування з підстав їх непідтвердження. У той же час, неспростовними залишилися обставини перебування позивача у такий період саме на спрощеній системі оподаткування.

Враховуючи відсутність факту перебування позивача на загальній системі оподаткування, відсутні і підстави для подання податкових декларацій про майновий стан та доходи.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування податкових зобов`язань ОСОБА_1 із податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість, штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи.

Стосовно аргументів апелянта про знищення оригіналу заяви позивача про відмову від спрощеної системи оподаткування, оскільки термін зберігання її в архіві становить п`ять років, то відповідно до листа ГУ ДПС у м. Києві від 02 листопада 2020 року № 3942/адв/26-15-33-16-15 справа щодо ОСОБА_1 до архіву ДПІ у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві не надходила, а отже і заява, яка повинна б була зберігатися у справі, до архіву не передавалася.

Вказане додатково підтверджує обставини не подання позивачем заяви про відмову від спрощеної системи оподаткування.

Також, в контексті спірних правовідносин слід врахувати наступне.

Протягом спірного періоду ОСОБА_1 подавалися податкові декларації зі сплати єдиного податку, які приймалися податковим органом, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також сплачувались суми задекларованого податку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за спірний період подавала наступні декларації платника єдиного податку - фізичної особи (т. 3 а.с. 13-14, 122, 126- 147, 149, 163-164, 165-193 т. 4 а.с. 222-229):

- за 2015 рік - квартальну від 06 травня 2015 року № , піврічну від 04 серпня 2015 року № , за 3 квартали від 19 жовтня 2015 року № , річну від 08 лютого 2016 року № ;

- за 2016 рік - квартальну від 25 квітня 2016 року № , піврічну від 08 серпня 2016 року № , за 3 квартали від 24 жовтня 2016 року № , річну від 12 січня 2017 року № ;

- за 2017 рік - піврічну від 07 липня 2017 року № .

Докази неприйняття таких документів податкової звітності податковим органом відсутні, однак наявні квитанції про прийняття таких документів.

Сплата єдиного податку ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами та відповіддю ГУ ДПС у м. Києві від 02 листопада 2020 року № 3942/Адв/2615-33-16-15 (т. 3 а.с. 107-110), за якими у 2015 році сплачено 15 648, 92 грн, у 2016 році - 22 630, 78 грн, у 2017 році - 27 744, 77 грн, у 2018 році - 86 249, 20 грн.

У той же час, у акті перевірки зазначено, що згідно відомостей з бази даних ДРФО та документів (договори, акти виконаних робіт, платіжні документів), що були отримані від ПАТ «СЕБ Корпоративний банк», стало відомо про отримання позивачем від такого банку в 2015 - 2017 роках сум доходів за надання послуг оренди нерухомого майна, а саме: за 2015 рік у сумі 897 437, 69 грн (за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у сумі 691 691, 98 грн), за 2016 рік у сумі 1 066 967, 94 грн, за 2017 рік у сумі 1 119 489,40 грн.

Вказано, що за перераховані звітні періоди (роки) позивач податкові декларації про майновий стан та доходи до органу ДФС не подавала та до перевірки не були подані первинні документи, які б засвідчували факти понесення позивачем витрат у зв`язку з отриманими доходами, а тому було констатовано відсутність таких первинних документів та заниження чистого оподатковуваного доходу на 2 878 149, 32 грн. (в т.ч. за 2015 рік - 691 691, 98 грн, за 2016 рік - 1 066 967, 94 грн, за 2017 рік - 1 119 489, 40 грн).

На підставі цього донараховано суми податку на доходи фізичних осіб: за 2015 рік - 132 857,39 грн, за 2016 рік - 192 054, 23 грн, за 2017 рік - 201 508, 09 грн.

У зв`язку з викладеним, зазначено про ненарахування на занижену суму чистого оподаткованого доходу (2 878 149, 32 грн) та, відповідно, несплату до бюджету (фонду) військового збору на загальну суму 43 172, 24 грн, з них за 2015 рік - 10 375, 38 грн, за 2016 рік - 16 004, 52 грн, за 2017 рік - 16 792, 34 грн), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 264 658, 20 грн, з них за 2015 рік - 68 440, 20 грн, за 2016 рік - 94 941, 00 грн, за 2017 рік - 101 277 грн, неподання підприємцем звітів про суми нарахованого єдиного внеску за 2015, 2016 і 2017 роки.

Також під час перевірки констатовано про необхідність реєстрації позивача платником податку на додану вартість через перевищення загальної суми від здійснення операцій з надання в оренду нерухомого майна протягом 12-ти місяців 1 000 000 грн (без урахування ПДВ).

На підставі цього визначено базу оподаткування з податку на додану вартість за період з 11 серпня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 1 482 521, 71 грн та нараховано податкові зобов`язання з такого податку у загальній сумі 296 504, 00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 (орендодавець) укладалися із публічним акціонерним товариством «Себ корпоративний банк» (орендар) договір № 4 від 31 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 119-122) та договір № 3 від 17 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 149-156), предметом яких було надання в оренду житлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 .

Стосовно виконання такого договору відповідачем подані акти здачі-прийому виконаних робіт (т. 1 а.с. 123-133, 157-175) та платіжні доручення про перерахування коштів за оренду ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 134-146, 176-210).

На підтвердження здійснення витрат подані: видаткові накладні (т. 2 а.с. 10-12, 22, 24- 26, 28, 31, 34, 36); рахунки-фактури (т. 2 а.с. 13, 16-21, 23, 30, 33, 35); акти здачі-прийняття робіт/наданих послуг (т. 2 а.с. 14-15, 27, 29, 32, 37); примірники квитанцій, фіскальних чеків, рахунків на оплату комунальних послуг (т. 2 а.с. 38-199);

Також подано засвідчену копію книги обліку доходів ФОП ОСОБА_1 (т.3 а.с.95-100).

Ці документи відповідачем не досліджувались, зазначені в них дані не враховані податковим органом при прийнятті оскаржуваних актів.

Стосовно рішень про застосування штрафних санкцій і вимог про сплату боргу та донарахувань сум єдиного внеску, то колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що донарахована під час проведення перевірки відповідна сума обрахована із неправильно визначеної бази нарахування. При цьому, податковим органом не з`ясовувалося питання визначення належної до сплати суми єдиного внеску позивачем саме як платником єдиного податку.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 19.02.2025.