Справа № 149/3607/24
Суддя: Павлюк О. О.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/3607/24
Провадження №у
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.02.2025 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

за участю:

секретаря Лисої В. В.,

представника позивача: адвоката Костюка С. М.,

представника відповідача: Грінченка Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою серії ЕНА № 3275457 від 16.10.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу за те, що він 16.10.2024 о 12:15 год. у м. Хмільник по вул. Катерини Білокур, 10, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки. Позивач не погоджується з вказаною постановою, оскільки вважає, що вона є протиправною, рішення ухвалено без достатніх доказів порушення, просить скасувати оскаржувану постанову, а справу закрити.

Ухвалою суду від 02.12.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу визначено восьмиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Увалою від 20.12.2024 за клопотанням представника відповідача призначено розгляд з повідомленям (викликом) сторін у судовому засіданні.

17.12.2024 року від відповідача надійшов відзив, у якому він заперечує проти задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні 09.01.2025 повідомив суду, що дійсно керував транспортним засобом (автомобілем) 16.10.2024 у м. Хмільнику, був зупинений працівниками поліції, однак жодних порушень не допускав, був пристебнутий ременем пасивної безпеки, заперечував свою вину також і при ухваленні оскаржуваного рішення, жодних доказів на підтвердження правопорушення йому не надано.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив за обставин, зазначених у відзиві на позов. Вважає рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 законним і обгрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Завданням адміністративного судочинства згідно зі статтею 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Постановою серії ЕНА № 3275457 від 16.10.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу за те, що він 16.10.2024 о 12:15 год. у м. Хмільник по вул. Катерини Білокур, 10, керував транспортним засобом Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3.в. ПДР.

Згідно з приписами п. 2.3.в ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частина 5 ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

До відзиву на адміністративний позов відповідач додав матеріали відеозапису з нагрудної камери поліцейських, на яких зафіксовано обставини, за яких ухвалювалося оскаржуване рішення. В судовому засіданні було досліджено відео від 16.10.2024 (початок відео 12:17:31, закінчення - 12:53:52), з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував у автомобілі д.н.з. НОМЕР_1 на місці водія, не пристебнутим ременем пасивної безпеки, до нього підійшли працівники поліції та повідомили про порушення ним правил користування ременями пасивної безпеки. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 пред`явив їм документи, після чого відносно нього було винесено оскаржувану постанову. ОСОБА_1 роз`яснено його права, зокрема оскаржити винесене рішення, а також дії працівників поліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що перебував у складі екіпажу поліції в автомобілі, коли ними був виявлений водій автомобіля, який керував ним, будучи не пристебнутим ременем пасивної безпеки. Вказане порушення було виявлено поліцейським шляхом візуального спостереження, оскільки водій перебував у автомобілі з нетонованими вікнами, тому оглядовість для візуального спостереження була достатньою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що в складі екіпажу 16.10.2024 року візуально виявив водія автомобіля, який керував автомобілем та не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, після чого водія було опитано та винесено постанову за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП. Зауважень від водія не надходило.

Суд, оцінюючи доводи і заперечення сторін з приводу досліджених доказів у їх сукупності і взаємозв`язку прийшов до переконання, що відеозапис, наданий працівниками поліції, хоч і не охоплює хронологічно час вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, та не містить його безпосередньої відеофіксації, однак у сукупності із показаннями допитаного свідка ОСОБА_2 , який під присягою підтведив суду факт того, що ОСОБА_1 керував автомобілем за обставин справи, будучи не пристебнутим ременем пасивної безпеки, і вказані обставини він бачив особисто і безпосередньо.

Усталена релевантна судова практика КАС ВС вказує, що обставини, які підтверджуються показаннями свідка, повинні узгоджуватися з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Ураховуючи викладене, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 , який і виносив оскаржувану постанову, однак сприймає їх у сукупності з іншими дослідженими доказами. У суду також відсутні сумніви у правдивості цих показань, наданих суду під присягою.

Оцінюючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень за критеріями, передбаченими ст. 77 КАС України, суд враховує наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення згідно зі ст. 2 КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

При накладенні стягнення згідно зі ст. 33 КУпАП враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 КУпАП, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Як встановлено в ході судового розгляду, зокрема в ході допиту поліцейського ОСОБА_3 , який безпосередньо виносив оскаржувану постанову, при накладенні на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу поліцейський як суб`єкт владних повноважень не з`ясовував, а відтак і не враховував вказані обставини, зокрема не з`ясовано наявність чи відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність, відомості про особу порушника, не надано оцінку ступеню його вини. Крім того, не з`ясовано наявність чи відсутність обставин, що можуть виключати відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП (інвалідність водія, керування таксі тощо). Посилання представника відповідача на безальтернативність санкції за допущене порушення вказаного обов`язку суб"єкта владних повноважень не скасовує.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КпАП). Відповідно до частини 1 ст.284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення належить органам Національної поліції, та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, в тому числі переоцінювати або встановлювати інші обставини справи, що виключає втручання суду у дискреційні повноваження , які мають бути реалізовані у спосіб, що визначений КУпАП. Вказане узгоджується також із законодавчою вимогою про те, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди лише перевіряють, чи прийняті такі рішення відповідно до визначених законодавством вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суб`єктом владних повноважень не було в повній мірі дотримано критерію обґрунтованості (тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення), пропорційності, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення (зокрема і через ненадання на вимогу ОСОБА_1 йому доказів порушення на місці винесення оскаржуваного рішення, які, однак, існували і були надані суду). Вказані недоліки не можуть бути усунуті у ході судового розгляду справи. При цьому судом не встановлено достатньо обгрунтованих підстав для скасування рішення і закриття справи відносно ОСОБА_1 . Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, постанова скасуванню та направленню на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Згідно зі статтею 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору та професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки такі витрати підтверджені належними доказами (договір, акт, квитанція, ордер, розрахунок гонорару), наданими позивачем, позов задоволено частково, а відповідач не заперечував щодо неспівмірності розміру судових витрат.

Керуючись ст.ст. 121, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3275457 від 16.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Надіслати справу на новий розгляд до Батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП (м. Козятин Хмільницького р-ну Вінницької області, вул. Кондрацького, 1А).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 242,24 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору та 1500 грн. понесених витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Решту судових витрат - залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду апеляційним судом апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3)

Суддя Павлюк О. О.