Справа № 461/7055/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 461/7055/24 пров. № А/857/25684/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Кулабуховій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2024 року у справі №461/7055/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування Управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича, Департаменту міської мобільності вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Кітов О.В., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 03.10.2024),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому, з урахуванням уточнення заявленого в ході розгляду справи, просить скасувати постанову головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича серії РАП № від 16.09.2024.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідно до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ЛВ №00683272 від 26 серпня 2024 року, інспектором з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоусом Валерієм Олеговичем 26 серпня 2024 року о 14 год. 23 хв. 07 сек. у м. Львові по вул. Франка І., 2 в режимі фото/відео зйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу Volkswagen BC4012YB, а саме зупинка транспортного засобу на лівому боці дороги, яка має трамвайну колію посередині, або розділена розміткою 1.1., відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП, порушення ч. 1 п. 15.3 Правил дорожнього руху України. Даною постановою про накладення адміністративного стягнення серії позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач зазначає, що з фотоматеріалів розміщених в електронній формі в мережі Інтернет вбачається, що належний йому транспортний засіб Volkswagen BC4012YB припарковано по вул. І. Франка, 2, на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку без трамвайних колій посередині, а такі йдуть покраю, вулиця не розділена розміткою 1.1. Позивач звертає увагу суду, що п.15.3. Правил дорожнього руху вказує на один із дозволених способів паркування, і зовсім не містить заборони паркування (за винятком випадків якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, які в даному випадку відсутні). Таким чином, оскільки п.15.3. Правил дорожнього руху не містить заборон, які б позивач міг порушити під час свого паркування, то він не міг порушити цю норму Правил через відсутність самої заборони. Отже на переконання позивача ним не порушено вимоги п.15.3 Правил дорожнього руху України, який дозволяє зупинку і стоянку транспортних засобів у населених пунктах на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1., відтак у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується, фотоматеріалами згаданими в оскаржуваній постанові та розміщеними на офіційному веб-сайті http://inspector.lviv.ua.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора з паркування Управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича, Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення. Постанову головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича серії РАП № від 16.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що п.15.3. Правил дорожнього руху не містить заборон, які б він міг порушити під час свого паркування. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи апелянт апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича серії РАП № від 16.09.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 26.08.2024 року, о 14 год. 23 хв., водієм транспортного засобу Volkswagen ID.4, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою: м. Львів, вул. Франка І., 2, чим порушено вимоги пункту 15.3 розділу 15 Правил дорожнього руху, а саме стоянка транспортного засобу на лівому боці дороги, яка має трамвайну колію посередині або розділена розміткою 1.1.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п.15.3 Правил дорожнього руху України: «У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.»

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст.73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія судді зазначає, що транспортний засіб Volkswagen BC4012YB який належить апелянту припарковано по вул. І. Франка, 2, на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку без трамвайних колій посередині, такі йдуть по краю, а дорога не розділена розміткою 1.1.

Крім цього п.15.3. Правил дорожнього руху вказує на один із дозволених способів паркування, і зовсім не містить заборони паркування (за винятком випадків якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, які в даному випадку відсутні).

Таким чином, колегія судді зазначає, що п.15.3. Правил дорожнього руху не містить заборон, які позивач міг порушити під час паркування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не порушено вимоги п.15.3 Правил дорожнього руху України, який дозволяє зупинку і стоянку транспортних засобів у населених пунктах на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1., а відтак у діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв всупереч порядку, передбаченому законами України та неправомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції невірно встановлено обставини у справі, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2024 року у справі №461/7055/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 16.09.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 340 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. В. Ніколін
Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2025 р. у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Ніколіна В.В. з 06.02.2025 р. по 14.02.2025 р.