Справа № 120/6567/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2025 р. Справа № 120/6567/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем наказу №5 від 05.01.2024 в частині зарахування солдата ОСОБА_1 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 23.09.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що спірний наказ №5 від 05.01.2024 виданий командиром військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 по справі №640/20000/22, яким, окрім іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2022 та видати відповідний наказ.

При цьому, представник відповідача зазначив, що фактично позивач з 21.03.2022 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з перебуванням на лікуванні, реабілітації та з інших невідомих командуванню військової частини НОМЕР_1 причин. Твердження позивача про те, що у військовій частині НОМЕР_1 йому повідомили, що він для проходження військової служби не прибував і до списків особового складу не зараховувався є завідомо неправдивим та не підтверджується жодними доказами, оскільки позивач до 16 січня 2024 року, ні до отримання травмування ні після особисто до військової частини НОМЕР_1 не прибував, будь-якими заявами (рапортами) до командування військової частини не звертався. Комунікація Позивача з військовою частиною НОМЕР_1 відбувалась в межах розгляду судової справи №640/20000/22.

Також стороною відповідача наголошено на тому, що відповідно до вимог підпункту 14, 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби); якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період - до їх повернення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив, що позивач лише 16.01.2024 прибув до військової частини НОМЕР_1 для отримання направлення на огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби. Зі змісту наданої позивачем медичної документації вбачається, що останній в період з 2022 року по 2024 рік неодноразово перебував на лікуванні, обстеженні та реабілітації у медичних закладах. Також, відповідно до довідки МСЕК №476645 позивачу встановлено першу групу інвалідності по зору та визнано особою, що потребує стороннього догляду, що фактично унеможливлює виконання бойових або спеціальних завдань на будь яких посадах у складі підрозділу - військової частини, що здійснює безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

Таким чином, на переконання представника відповідача, оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2024 в частині зарахування позивача до списків особового складу в розпорядження командира військової частини відповідає нормам чинного законодавства та не підлягає скасуванню. З урахуванням того, що за станом здоров`я позивач не може самостійно виконувати обов`язки військової служби, відсутні підстави стверджувати про порушення його прав, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою від 05.11.2024 відмовлено в задоволенні:

- клопотання представника позивача про передачу справи судді Яремчуку К.О. для об`єднання в одне провадження зі справою №120/6567/24;

- клопотання представника відповідача про розгляд справи №120/6567/24 за правилами загального позовного провадження,

- клопотання представника відповідача про перехід з розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін;

- клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання в якості свідка - позивача ОСОБА_1 відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Так, судом встановлено, що Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі № 640/20000/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерстка оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили 05.12.2023, окрім іншого, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2022 та видати відповідний наказ.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №640/20000/22, окрім іншого, встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , що виданий 12.07.2021 органом 4812.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.03.2022 №44/М1 «Про зарахування в запас та присвоєння військового звання «СОЛДАТ ЗАПАСУ» військовозобов`язаний ОСОБА_1 зарахований в запас з присвоєнням військового звання « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ВОС-100915А.

Факт визнання позивача придатним до військової служби та зарахування призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 у запас ІНФОРМАЦІЯ_5 також підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , яке було видано ІНФОРМАЦІЯ_6 01.03.2022.

Відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.03.2022 №45/М1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» солдата ОСОБА_1 призвано по мобілізації 02 березня 2022 року до військової частини № НОМЕР_1 .

Відповідно до виписного епікризу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» №3690 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в клініці щелепно-лицевої хірургії та стоматології з 21.03.2022 по 12.06.2022. Основний діагноз: МВТ (21.03.2022): ВЧМТ, забій головного мозку з вогнищами забоїв в базальних відділах лобної ділянки. Вогнепальне осколкове сліпе поранення середньої зони обличчя, багатоуламковий перелом верхньої щелепи по типу Ле-Фор ІІ, перелом гранчастої, багатоуламковий перелом з серединним зміщенням верхньої, внутрішньої та нижньої стінок орбіт із руйнацією очного яблука лівого ока, обох стінок фронтальної пазухи, перелом кісток носу. Рвано-забійна рвана рана нижньої та верхньої повік. Контузія важкого ступеня, частковий гемофтальм, субретинальний та субхореоідальний крововилив, садна повік правого ока.

Після проходження лікування позивача визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000093, зареєстрованому 21.03.2022 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за частиною другою статтею 414 Кримінального кодексу України за фактом порушення поводження зі зброєю з боку члена Територіальної оборони м. Києва ОСОБА_2 , який 21.03.2022, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок необережного поводження з гранатометом загинув на місці та наніс поранення двом членам Територіальної оборони, що підтверджується витягом з ЄРДС від 14.04.2022.

З матеріалів досудового розслідування позивач дізнався, що військова частина НОМЕР_1 не зарахувала його до списків особового складу військової частини, а також не провела розслідування нещасного випадку, що стався.

Відповідні обставини слугували підставою для звернення позивача в травні 2023 року до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом прийнято вищезазначене рішення від 31.07.2023 у справі № 640/20000/22.

Також, з наявних в матеріалах справи документів та наданих сторонами пояснень, судом встановлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі № 640/20000/22, командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) прийнято наказ №5 від 05.01.2024, яким, окрім іншого, солдата ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про введення воєнного стану в Україні", мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 02.03.2022 зараховано до списків особового складу частини в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від "07" червня 2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, окремого доручення Міністра оборони України від "01" лютого 2023 року № 2683/з, посадовий оклад виплачувати в розмірі передбаченому за 1 тарифним розрядом, виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 333 % місячного грошового забезпечення та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Виплати проводити після встановлення періодів служби, які підлягають виплаті.

Поставити на продовольче забезпечення з дати прибуття солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем наказом №5 від 05.01.2024 в частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу частини в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (частина тринадцята статті 6 Закону № 2232-XII).

За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153 в редакції на час спірних відносин).

Так, в пункті 116 Положення № 1153/2008 наведено вичерпний перелік підстав (обставни) за наявності яких відбувається зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Зокрема, п.п. 10, 14 п.116 Положення № 1153/2008 в якості таких обставин зазначено:

- визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;

- якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, обґрунтовуючи правомірність прийняття спірного наказу, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що зарахування позивача в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 було зумовлено тим, що на дату виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №640/20000/22 ОСОБА_1 фактично був відсутній у військовій частині, та прибув у військову частину лише 16.01.2024 для отримання направлення на огляд ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби. Окремо, представник відповідача звернув увагу на те, що відповідно до довідки МСЕК №476645 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності по зору та визнано особою, що потребує стороннього догляду, що фактично унеможливлює виконання бойових та спеціальних завдань на будь яких посадах у складі підрозділу - військової частини.

Втім такі аргументи сторони відповідача суд оцінює критично з огляду на наступне.

Так, в межах розгляду адміністративної справи №640/20000/22 було встановлено, що позивач є громадянином України, що призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.03.2022 №45/М1 та направлений 02.03.2022 до Військової частини № НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Також, Київський окружний адміністративний суд в рішенні від 31.07.2023 у справі №640/20000/22 виснував, що матеріалами справи підтверджено, що позивач, маючи документи про його направлення до військової служби НОМЕР_1 , прибув до місця дислокації підрозділів зазначеної військової частини та розпочав проходження військової служби з 02.03.2022. Проте, командир військової частини протиправно не видав відповідний наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини, але допустив його до проходження військової служби, зокрема для проходження навчання. Обставини невиконання такого обов`язку не можуть нівелювати необхідність виконання такого обов`язку у подальшому, тим більше, після настання нещасного випадку.

Відповідні висновки суду та встановлені перед їх прийняттям фактичні обставини призову позивача на військову службу, слугували підставою для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2022 та видати відповідний наказ.

Повертаючись до розгляду даної адміністративної справи суд зазначає, що формування Київським окружним адміністративним судом резолютивної частини рішення від 31.07.2023 у справі №640/20000/22 у спосіб зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2022 та видати відповідний наказ, спрямоване на відновлення правового становища військовослужбовця (позивача), яке існувало на час його призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Суд відмічає, що фактичні обставини проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , встановлені судом в рішенні від 31.07.2023 у справі №640/20000/22 яке набуло законної сили, свідчать на корить висновку, що на дату зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто станом на 02.03.2022, не існувало обставини, на які відповідач покликається у відзиві на позовну заяву.

З огляду на викладене, оскільки під час розгляду справи відповідачем не доведено, що станом на 02.03.2022 (дата зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) існували підстави визначені п.116 Положення № 1153/2008, суд дійшов до переконання, що прийнятий відповідачем, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №640/20000/22, Наказ №5 від 05.01.2024 в частині зарахування позивача з 02.03.2022 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 не відповідає вимогам ст.2 КАС України, а тому такий в окресленій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

З`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправним прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) наказ №5 від 05.01.2024 в частині зарахування позивача з 02.03.2022 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 видати новий наказ, яким у відповідності з чинними нормами законодавства України, та на підставі підзаконних нормативних актів солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити на посаду згідно штатного розпису військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2022.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Щодо судового збору, то враховуючи, що позивач звільнений від його сплати в силу приписів Закону України "Про судовий збір", то підстави для присудження такого на користь останнього відсутні.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі змістом позовної заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи становить: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 13500,00 грн., адже представником позивача в позовній заяві зазначено про те, що такий розмір витрат є орієнтовним та не надано жодних доказів на підтвердження фактичного понесення позивачем відповідних витрат, як і не повідомлено, що відповідні докази будуть надані після вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 05.01.2024 в частині зарахування солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати новий наказ, яким у відповідності з чинними нормами законодавства України, та на підставі підзаконних нормативних актів солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити на посаду згідно штатного розпису військової частини НОМЕР_1 з "02" березня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна