Справа № 260/175/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2025 рокум. Ужгород№ 260/175/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Бойко Богдана Богдановича ( АДРЕСА_2 ) до Мукачівської міської ради (89600, Україна, Закарпатська обл., м. Мукачево, пл. Духновича, 2, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Бойко Богдана Богдановича звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської міської ради, якою просить визнати протиправним та скасувати п. 2 рішення 23 сесії 8 скликання Мукачівської міської ради № 763 від 24 лютого 2022 року «Про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердженні землевпорядних документацій та передачі земельних ділянок у власність», про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, що знаходиться за адресою: с. Нове Давидково, за межами населеного пункту с. Нове Давидково у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР), як сінокоси та пасовища.

27 січня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не надано доказів на підтвердження що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР), як сінокоси та пасовища. Окрім того, відповідач в оскарженому пункті рішення не зазначає про невідповідність місця розташування земельних ділянок, що плануються до відведення, вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, чи генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку. Рішення Мукачівської міської ради №763 від 24.02.2022 року фактично ґрунтується лише на загальних посиланнях на рекомендації постійної комісії без деталізації конкретних правових чи фактичних підстав для відмови Позивачеві у затвердженні проекту землеустрою. Відсутність належного мотивування у рішенні Мукачівської міської ради №763 є порушенням принципів діяльності органів місцевого самоврядування, ЗУ «Про місцеве самоврядування», а також нормами Земельного кодексу України щодо обов`язковості обґрунтування відмови у задоволенні клопотань громадян. З огляду на наведене, рішення Мукачівської міської ради №763 від 24.02.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню на підставі ч. 2 ст. 116 та ч. 7 ст. 118 ЗК України. Відмова у затвердженні проекту землеустрою не обґрунтована вимогами законодавства чи іншими об`єктивними причинами, що підтверджується наявними доказами у матеріалах справи.

11 лютого 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтуванні зазначають, що правовою підставою відмови заявнику у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, як про це значиться у рішенні, є те, що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР) як сінокоси та пасовища. Приймаючи оскаржуване позивачем рішення, Мукачівська міська рада керувалась положеннями ст. 12,116,118,122,186 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про землеустрій», та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, в тому числі і, схем землеустрою є окремою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Окрім того, при розгляді питання обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного позивачем рішення, відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на матеріали проекту встановлення меж населених пунктів Ново-Давидківської сільської ради народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області від 1992 року, а саме - креслення меж населених пунктів, яке є невід`ємною частиною проекту встановлення меж населених пунктів. Так, матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 містять ситуаційну схему земельної ділянки (сформована розробником зазначеного проекту), з якої вбачається, що вказане у ній місце розташування земельної ділянки, згідно даних Креслення меж населених пунктів, входить у зону земель, які використовуються для пасовищ. Виходячи з зазначеного, відповідач повідомляє суду про наявність вмотивованої відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки спірна земельна ділянка відповідно до містобудівної документації відноситься до резервних територій промислово-комунальних підприємств.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням (вх. №Г-767/1/17-20 від 29.04.2020), в якому просить надати дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель 01.03) у власність орієнтовною площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Новодавидківської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, та яка значиться серед вільних земельних ділянко за кадастровим номером :01:002:0012, (а.с. 47, зворот).

28 травня 2020 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 3230-сг «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» надано згоду на поділ земельної ділянки площею 11,7515 га (кадастровим номером :01:002:0012). Надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель 01.03), що розташовані на території Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, (а.с. 47).

Закарпатською регіональною філією ДП «УкрДаГП» на замовлення ОСОБА_1 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район за межами населеного пункту території Новодавидівської сільської ради, (а.с. 42-76).

24 лютого 2022 року пунктом 2 рішення Мукачівської міської ради № 763/36-22 «Про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затверджені землевпорядних документацій та передачі земельних ділянок у власність», розглянувши клопотання громадян, відповідно до статей 12, 116, 118, 122, 186 Земельного кодексу України, статті 25 Закону України «Про землеустрій», враховуючи рекомендації постійної комісії з питань комунальної власності та земельних відносин (протокол №8 від 08.02.2022 p., 09.02.2022 p., 10.02.2022 p.), враховуючи рекомендації постійної комісії з питань комунальної власності та земельних відносин (протокол №11 від 23.02.2022 p.), керуючись п.34 ч.1 ст.26, ч.1 ст.59 та ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Мукачівська міська рада вирішила відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, що знаходиться за адресою: с. Нове Давидково, за межами населеного пункту с. Нове Давидково у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР), як сінокоси та пасовища, (а.с. 11).

Не погодившись із пунктом 2 рішення № 763, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 22.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Відповідно до статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 3 Земельного кодексу України ( далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України (далі також ЗК України) завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частин 9 - 11 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частинами 1-5 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із частинами шостою, сьомою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами дев`ятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

За правилами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Видами документації із землеустрою є, зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм випливає, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Умови погодження і затвердження документації із землеустрою визначені статтею 186 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень пункту 6 частини третьої статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною 8 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до частини 10 статті 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Водночас, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність положень документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Як встановлено судом, на момент розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, до якої додавався графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.47, зворот), Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області не встановив підстав для відмови у наданні такого дозволу, якими відповідно до вимог частини третьої статті 123 ЗК України є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, надавши позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до наказу від 28 травня 2020 року №3230-сг (а.с.47), Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області фактично констатувало, що розташування бажаної земельної ділянки відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, приймаючи оскаржуване рішення від 24 лютого 2022 року №763/36-22, відповідач відмовляє ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, що знаходиться за адресою: с. Нове Давидково, за межами населеного пункту с. Нове Давидково у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР), як сінокоси та пасовища, (а.с. 11).

Отже, у цій справі має місце факт, коли уповноважений орган Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, надавши дозвіл позивачеві на розробку проекту землеустрою вважала, що обрана для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка відповідала вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, тоді як в подальшому прийняла за змістом інше рішення, що суперечить змісту принципу належного урядування та правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

При цьому відповідач не надав суду доказів того, що з часу надання дозволу на розробку проекту землеустрою (28 травня 2020 року) до моменту подання проекту землеустрою на його затвердження (лютий 2022 року) були внесені відповідні зміни до містобудівної документації.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не виконав умов, передбачених частиною десятою статті 186 ЗК України, щодо викладення у ньому вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію, з огляду на що таке рішення не можна вважати обґрунтованим та таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує, що земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, отже за результатами поданих до реєстрації документів державний кадастровий реєстратор не знайшов їх невідповідність вимогам законодавства.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що оскаржуваний пункт 2 рішення від 24 лютого 2022 року №763/36-22 щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою не ґрунтується на положеннях ЗК України та не містить законодавчо визначених підстав для такої відмови, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача по суті у встановленому законом порядку розглянути на сесії міської ради клопотання ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район за межами населеного пункту на території Новодавидівської сільської ради, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другоїстатті 77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Бойко Богдана Богдановича ( АДРЕСА_2 ) до Мукачівської міської ради (89600, Україна, Закарпатська обл., м. Мукачево, пл. Духновича, 2, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Мукачівської міської ради від 24 лютого 2022 року №763/36-22 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, що знаходиться за адресою: с. Нове Давидково, за межами населеного пункту с. Нове Давидково у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка підпадає під кадастрову зону, яка визначена експлуатаційною картою земель с. Нове Давидково (23.1. VII - ЗР), як сінокоси та пасовища.

3. Зобов`язати Мукачівську міську раду у встановленому законом порядку повторно розглянути по суті на сесії міської ради клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район за межами населеного пункту на території Новодавидівської сільської ради, з урахуванням висновків суду.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20 лютого 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль