Справа № 380/17443/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 рокусправа № 380/17443/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024 № 16-РС (по особовому складу);

- поновити ОСОБА_1 на посаді згідно з штатною категорією з негайним виконанням даної вимоги відповідачем в силу п.4 ч.1.ст. 430 ЦПК України;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за вимушений прогул з дати звільнення по дату прийняття рішення судом за поданим позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 190 від 13.08.2019 позивач прийнятий на військову службу на посаду «курсант». Після закінчення вишколу у Навчальному центрі, йому 21.09.2019 присвоєна кваліфікація класного спеціаліста ЗСУ. Позивач 25.09.2019 призначений на посаду начальника групи у в/ч НОМЕР_1 , пункт постійної дислокації якої знаходиться у АДРЕСА_3 . В подальшому 17.12.2019 його призначили на посаду інспектора. Вже під час повномасштабного вторгнення військ рф ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора. 19.05.2021 між ним і ВЧ НОМЕР_1 був укладений контракт на 3 роки, термін дії якого починався з 12.07.2021 і діяв до 11.07.2024 з умовою продовження, оскільки для цього були всі підстави. Про продовження контракту йому пообіцяв попередній командир військової частини. Крім цього, новий керівник відповідача приблизно в серпні місяці 2023, перебуваючи в зоні бойових дій на Харківщині, особисто запевнив позивача, що продовжить із ним Контракт до 65 років. Зазначає, що незважаючи на його придатність до військової служби, а також бажання залишитися на військовій службі понад граничний вік до 65 років, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024 № 16-РС (по особовому складу) позивача протиправно звільнено з військової служби. Тому, для відновлення порушеного права ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 19.08.2024 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 10.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказав, що 19.05.2021 на підставі рапорту ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про залишення його на військовій службі понад граничний вік та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.05.2021 №16-РС з старшиною ОСОБА_1 укладено строковий контракт строком на 3 (три) роки та залишено його на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі строком на 3 (три) роки з 12.07.2021 по 11.07.2024. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України 23.10.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 затверджений контрольний список осіб сержантського складу, у яких граничний вік перебування на військовій службі закінчується у 2024 році. Вказує, що зазначений контрольний список був доведений головному сержанту ОСОБА_1 під підпис та додатково повідомлено, що він буде звільнений з військової служби у зв`язку з досягненням граничного віку 11 липня 2024 року (63 роки станом на 11.07.2024). Своє бажання щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 підтвердив (заперечень під час підписання контрольного списку не виказував, підпис поставив на зворотній стороні контрольного списку) та в подальшому під час спілкування неодноразово підтверджував своє бажання звільнитися з військової служби 11 липня 2024 року. Відповідно до Розділу XI наказу МОУ від 10.04.2009 №170 військовослужбовці, які прийняли рішення продовжувати військову службу понад граничний вік, подають до 01 грудня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі рапорт та довідку ВЛК про придатність до військової служби, за підпорядкованістю з висловлюванням прохання продовжити військову службу понад граничний вік. Проте головний сержант ОСОБА_1 в порушення вимог наказу МОУ №170 рапорт та довідку ВЛК не подав, освідчення військово-лікарською комісією не пройшов. Жодних рапортів чи клопотань (усно чи письмово) головний сержант ОСОБА_1 щодо залишення його понад граничний вік перебування на військовій службі до 08 березня 2024 року не надавав.

Зазначає, що відповідно до п. 12.6 наказу МОУ від 10.04.2009 №170 командиром військової частини НОМЕР_1 08 березня 2024 року з головним сержантом ОСОБА_1 проведено бесіду з питань звільнення з військової служби, на якій позивач висловив бажання залишитися на військовій службі понад граничний вік та висловив бажання пройти ВЛК на предмет придатності до військової служби. Тому, головного сержанта ОСОБА_1 скеровано для проходження ВЛК. Відповідно до довідки ВЛК ВМКЦ ЗР від 15.04.2024 №3119 головний сержант ОСОБА_1 «Придатний до військової служби». Також йому роз`яснено, що з ним вже підписувався контракт для проходження військової служби понад граничний вік терміном на три роки, повторно такий контракт для проходження військової служби понад граничний вік не підписується. Під час підписання першого контракту для проходження військової служби він мав право підписати його не на три роки, а на п`ять років, тобто до досягнення ним 65 річного віку крайньої межі перебування на військовій службі. Однак, ОСОБА_1 виявив бажання підписати контракт для проходження військової служби понад граничний вік терміном на три роки, цим самим втратив право на підписання ще одного контракту.

Також зазначає, що відповідно до ст. 22 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу граничний вік для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу встановлений до 60 років. При досягненні граничного віку, військовослужбовці підлягають звільненню з військової служби за підставами визначеними у Законі.

У зв`язку з тим, що позитивного рішення про залишення ОСОБА_1 понад граничний вік командиром військової частини НОМЕР_1 не було прийнято, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення та наказу МОУ №170 щодо залишення його на військовій службі понад граничний вік, 12.06.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 підписано наказ (по особовому складу) від 12.06.2024 №16-РС про звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби у відставку за віком. Після здавання справ та посади та його рапорту про здачу справ та посади від 11 липня 2024 року головний сержант ОСОБА_1 був звільнений з військової служби.

Також відповідач звертає увагу, що право вирішення кадрових питань щодо прийняття на військову службу, переведення чи звільнення з військової служби, а також продовження контракту, в тому числі понад граничний вік, надано командирам військових частин, оскільки, відповідно до ст. 28 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач 28.10.2024 подав відповідь на відзив.

Ухвалою від 28.01.2025 суд витребував від відповідача копію оскаржуваного наказу №16-РС від 12.06.2024.

На виконання вимог ухвали відповідачем 14.02.2025 надано копії витягу з наказу №16-РС від 12.06.2024.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 13.08.2019 по 25.09.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . З 25.09.2019 позивач був зарахований до особового складу та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивачу 11.07.2021 виповнилось 60 років.

Позивачем виявлено бажання продовжити проходити військову службу після досягнення граничного віку перебування на військовій службі, у зв`язку з чим він звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 для укладення відповідного контракту.

Між Міністерством оборони України, в особі командира В/Ч НОМЕР_1 з одного боку, та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з іншого боку, 19.05.2021 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу (далі - Контракт), згідно з пунктом 3 якого цей Контракт є строковим та відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін укладений на 3 (три) роки понад граничний вік перебування на військовій службі. Сторони узгодили, що Контракт набирає чинності з 12.07.2021 та діє до 11.07.2024. Таким чином сторони узгодили строк проходження позивачем військової служби в Збройних Силах України понад граничний вік перебування на військовій службі.

Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 23.03.2022 №84 позивач призначений на посаду старшого інспектора взводу військової інспекції безпеки дорожнього руху шпк «головний сержант».

Командиром В/Ч НОМЕР_1 23.10.2023 затверджений контрольний список осіб сержантського складу військової частини, у яких граничний вік перебування на військовій службі закінчується у 2024 році. Зокрема, до списку включено головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата граничного віку перебування позивача на військовій службі - 11.07.2024.

У зв`язку з закінченням строку Контракту, командиром В/Ч НОМЕР_1 08.03.2024 проведено бесіду з позивачем по питанню звільнення з військової служби, на якій головний сержант ОСОБА_1 висловив бажання залишитися на військовій службі понад граничний вік та висловив бажання пройти ВЛК на предмет придатності до військової служби.

Відповідно до довідки ВЛК Військово-медичного Клінічного центру Західного регіону від 15.04.2024 №3119 головний сержант ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.

Позивач 23.05.2024 звернувся із рапортом до командира військової частини, в якому просив залишити його на військовій службі понад граничний вік терміном на один рік, починаючи з 12.07.2024.

Листом від 26.06.2024 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі Наказ №170), прийняття рішення про залишення позивача на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі належить до компетенції командира військової частини НОМЕР_1 та є його правом.

Позивачу роз`яснено, що відповідно до норм Положення, строк останнього контракту про проходження військової служби визначається часом, який залишився до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, або строком, на який його залишено на військовій службі понад граничний вік. Відповідно до рапорту позивача від 16.04.2021 №1631/01-39 та на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.05.2021 №16-РС у зв`язку з досягненням ОСОБА_1 11.07.2021 граничного віку перебування на військовій службі, командиром ВЧ НОМЕР_1 було прийняте рішення щодо залишення позивача на військовій службі на 3 (три) роки понад граничний вік перебування на військовій службі по 11.07.2024 (до досягнення 63 років).

Також вказано, що відповідно до Наказу №170 військовослужбовці, які прийняли рішення продовжувати військову службу понад граничний вік, подають до 01 грудня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі рапорт та довідку ВЛК про придатність до військової служби. У зв`язку з тим, що рапорт позивача про залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі терміном на один рік по 11.07.2025 поданий з порушенням вказаних строків, таке прохання позивача суперечить вимогам чинного законодавства України та не підлягає задоволенню.

Згідно з наказом (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 №200 від 11.07.2024, головного сержанта ОСОБА_1 , старшого інспектора взводу військової інспекції безпеки дорожнього руху, звільненого наказом начальника спеціального відділу Військової службу правопорядку (по особовому складу) від 12.06.2024 №16-РС з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння форми одягу, вважати таким, що 11.07.2024 справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 11.07.2024 позивача виключено із списків особового складу.

Вважаючи наказ від 12.06.2024 №16-РС незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає протиправним своє звільнення з військової служби у відставку за підпунктом «а» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та просить поновити його на займаній до звільнення посаді.

Вирішуючи даний спір суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби закріплені в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з п.7 ч.1 ст.22 Закону №2232-XII для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу встановлюється граничний вік перебування на військовій службі до 60 років.

Частиною 2 ст.22 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Нормами ч. 2 та ч.4 ст. 23 Закону №2232-XII передбачено, що для громадян України з числа осіб сержантського і старшинського складу, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, встановлюються строки військової служби в календарному обчисленні від 3 до 5 років. Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського і старшинського складу на строк від 3 до 5 років.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається, зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підпунктом «а» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану звільняються з військової служби у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 21 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строк останнього контракту про проходження військової служби визначається часом, який залишився до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, або строком, на який його залишено на військовій службі понад граничний вік.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 з 12.07.2021 проходив військову службу на умовах контракту від 19.05.2021 після досягнення граничного віку перебування на військовій службі. Строк проходження військової служби за цим контрактом продовжено на 3 (три) роки, тобто до 11.07.2024.

Позивач під час проходження військової служби належав до рядового складу військовослужбовців (звання «головний сержант»). На підставі рапорту ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 19.05.2021 прийнято рішення про залишення його на військовій службі понад граничний вік та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.05.2021 №16-РС з старшиною ОСОБА_1 було укладено строковий контракт строком на 3 (три) роки та залишено на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі строком на 3 (три) роки. Тобто, з ініціативи позивача та за його рапортом сторонами узгоджено умови останнього контракту про проходження військової служби та визначено крайній строк перебування на службі понад граничний вік.

Вказане дає підстави для висновку, що на момент прийняття наказу про звільнення зі служби (11.07.2024) позивач досяг встановленого законом граничного віку перебування на військовій службі 63 роки.

Відтак, суд дійшов до висновку, що приймаючи наказ про звільнення позивача на підставі п.п. "а" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-XII (досягнення граничного віку перебування на військовій службі), відповідач діяв відповідно до приписів спеціального Закону.

Суд звертає увагу, що за змістом статей 219, 220 розділу XI Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі є правом, а не обов`язком військового керівництва.

Також суд наголошує, що право вирішення кадрових питань щодо прийняття на військову службу, переведення чи звільнення з військової служби, а також продовження контракту в тому числі понад граничний вік, надано командирам військових частин, оскільки, відповідно до ст. 28 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено права позивача в частині звільнення за п.п. «а» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, а позивачем протилежного не доведено, що свідчить про відсутність підстав для скасування наказу та поновлення позивача на посаді.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1 грн суд зазначає таке.

Позивач зазначив, що його було незаконно звільнено, пропри його бажання продовжувати військову службу.

Відповідно до загальних підстав відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, розміру моральної шкоди. Позивачем не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена ним до відшкодування сума у розмірі 1 грн.

Решта доводів позивача, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Щодо інших доводів, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, то, з огляду на вищевказані мотиви, якими суд керується вирішуючи цю справу, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_5 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан