Справа № 340/1018/24
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1018/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, 102)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ015354 від 13.02.2024 року у розмірі 17000 грн.

Позов мотивовано тим, спірною постановою до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 17000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт - перевезення вантажу без документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за відсутність у водія заповненої тахокарти за 15.12.2023 року. Позивачка не погоджується з цією постановою та стверджує, що під час рейдової перевірки 15.12.2023 року водій надав до перевірки заповнену тахокарту за цей день. Вказує, що державний інспектор, який проводив перевірку, протиправно вилучив у водія цю тахокарту, а також тахокарти за попередні дні, і не повернув їх. Позивачка стверджує, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а спірна постанова прийнята за її відсутності. З цих підстав представник позивачки просить суд визнати спірну постанову протиправною та скасувати її.

Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у ході рейдової перевірки 15.12.2023 року посадовою особою Укртрансбезпеки встановлено перевезення автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 вантажу без оформлення документів, передбачених законодавством. Так, водій транспортного засобу ОСОБА_2 не надав на перевірку заповнену тахокарту водія за 15.12.2023 року. За результатами перевірки складено акт №АР018520 від 15.12.2023 року, з яким водій ознайомився та надав пояснення, у яких погодився з порушенням. Повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт направлені ФОП ОСОБА_1 поштою у належний спосіб, однак на розгляд справи вона не з`явилася, документи або пояснення не подала. Доводячи правомірність спірної постанови, представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 01.02.2023 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основним видом її економічної діяльності є вантажний автомобільний транспорт.

Позивачка використовує у господарській діяльності для вантажних перевезень транспортні засоби спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF н.з НОМЕР_2 та спеціалізований напівпричип самоскид Bodex KIS н.з. НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_3 .

Посадовою особою відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 15.12.2023 року проведено рейдову перевірку транспортних засобів, автомобільних перевізників, водіїв, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів на автомобільній дорозі М-05 (Київ Одеса) 452 км + 811 м щодо дотримання вимог чинного автотранспортного законодавства України.

У ході рейдової перевірки був зупинений та перевірений транспортний состав у складі вантажного сідлового тягача н.з НОМЕР_2 та напівпричипа-самоскида н.з. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_2 , здійснюючи на підставі товарно-транспортної накладної №94431 від 15.12.2023 року перевезення вантажу (шрот соняшниковий) на замовлення ТОВ "Санолта" за маршрутом: смт. Голованівськ Кіровоградської області м. Одеса.

За наслідками перевірки щодо автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР018520 від 15.12.2023 року, яким зафіксовано порушення, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення вантажів за відсутності необхідних документів на момент перевірки. Під час перевірки виявлено, що в порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевізник не забезпечив водія необхідними документами, а саме відсутня тахокарта водія ОСОБА_2 до аналогового тахографа за 15.12.2023 року. Водій ОСОБА_2 надав такі пояснення про причини порушень: "у зв`язку з військовим станом, тривогами погано дотримуватися тахорежиму".

Матеріали рейдової перевірки були направлені для розгляду до відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області за місцезнаходженням автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 .

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт призначено у відділі державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на 30.01.2024 року та на 13.02.2024 року, про що позивачку повідомлено рекомендованими листами.

Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову №ПШ015354 від 13.02.2024 року, якою на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 17000 грн. (17 грн. х 1000).

Не погодившись з цією постановою, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частин 12, 14, 17, 21 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 5, 8 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Порядок розгляду справи про порушення стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (надалі - Порядок №1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктами 2, 14, 15 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктом 16 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе: використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктами 25, 26, 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Суд установив, що спірною постановою №ПШ015354 від 13.02.2024 року до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" ("Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення") автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний зокрема мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (надалі - Положення №340), яке на час виникнення спірних правовідносин містило такі норми:

1.1. Це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

1.2. Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

1.3. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

1.5. У цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник);

- тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

6.1. Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

7.1. Органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385), яка на час виникнення спірних правовідносин містила такі норми:

I. Загальні положення

1.1. Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

1.2. Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

1.3. Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

1.4. У цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

III. Умови використання тахографів

3.1. Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

3.3. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

3.5. Перевізники:

- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;

- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

3.6. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);

- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;

- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;

- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

У додатку 1 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України №2819-IV від 07.09.2005 року, наведені Вимоги до конструкції, випробування, встановлення та перевірки контрольних пристроїв та зазначено, що:

a) термін "контрольний пристрій" означає обладнання, призначене для встановлення на автотранспортних засобах для показу чи реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

b) термін "реєстраційний листок (бланк для записів)" означає бланк/листок, який призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводиться в контрольний пристрій та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, яка повинна реєструватись.

Згідно з Главою II "Загальні характеристики та функції контрольного пристрою" Додатку 1 до ЄУТР контрольний пристрій повинен забезпечувати реєстрацію:

1) відстані, яка пройдена транспортним засобом;

2) швидкості транспортного засобу;

3) тривалості керування;

4) інших періодів роботи або знаходження на робочому місці;

5) перерв у роботі та щоденних періодів відпочинку;

6) розкриття корпусу, де знаходиться реєстраційний листок.

Відповідно до пункту 1 статті 11 ЄУТР роботодавець видає достатню кількість реєстраційних листів водіям транспортних засобів, оснащених контрольним пристроєм відповідно до додатку 1, з урахуванням тієї обставини, що ці листки є особистими за своїм характером, а також з урахуванням тривалості перевезення та можливого зобов`язання щодо заміни пошкоджених листів чи листків, які були вилучені особами, уповноваженими здійснювати контроль. Роботодавець видає водіям листки тільки затвердженого зразка, придатні для використання в контрольному пристрої, встановленому на транспортному засобі.

Згідно з пунктами 2, 3, 5, 6 статті 12 ЄУТР водії використовують реєстраційні листки або картку водія кожного дня, протягом якого вони керують транспортним засобом, починаючи з моменту прийняття транспортного засобу під свою відповідальність. Реєстраційний листок або картка водія не вилучаються до кінця щоденного періоду роботи, якщо немає іншого дозволу на його вилучення. Реєстраційний листок або картка водія не можуть використовуватись довше того періоду, на який вони розраховані.

Водiї:

- забезпечують відповідність зазначеного на реєстраційному листі часу офіційному часу країни реєстрації транспортного засобу,

- приводять у дію комутаційні механізми, що дозволяють окремо та чітко реєструвати такі періоди часу під відповідними знаками:

а) тривалість керування;

b) всі інші періоди роботи

с) інші періоди перебування на робочому місці, а саме:

- час очікування, тобто період, протягом якого водії не зобов`язані залишатися на своїх робочих місцях, інакше як для реагування на можливі сигнали до початку або відновлення керування або до виконання іншої роботи,

- час, проведений поруч із водієм у процесі руху транспортного засобу,

- час, проведений на спальному місці у процесі руху транспортного засобу,

d) перерви в управлінні та періоди щоденного відпочинку.

Кожен член екіпажу повинен вказувати на своєму реєстраційному листку такі дані:

a) на початку використання листка: своє прізвище та ім`я;

b) дату та місце початку використання листка та дату та місце закінчення його використання;

c) реєстраційний номер транспортного засобу, для роботи на якому він призначається як на початку першого рейсу, зареєстрованого на аркуші, так і згодом, у разі зміни транспортного засобу, протягом використання листка;

d) показання одометра:

- на початку першого рейсу, зареєстрованого на листку,

- наприкінці останнього рейсу, зареєстрованого на листку,

- у разі зміни транспортного засобу протягом робочого дня (показання одометра транспортного засобу, на якому водій працював, та показання одометра транспортного засобу, на якому водій працюватиме);

e) у відповідних випадках - час будь-якої заміни транспортного засобу.

Конструкція контрольного пристрою, визначення якого наведене у Додатку 1, повинна бути такою, щоб у разі необхідності після розкриття обладнання особа, уповноважена здійснювати контроль, мала можливість ознайомитись із записами, які зроблені протягом дев`яти годин, що передували моментові перевірки, без необоротної деформації, пошкодження чи забруднення листка.

Крім того, конструкція контрольного пристрою повинна бути такою, щоб не розкриваючи корпус, можна було впевнитися в тому, що записи здійснюються.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року з 01.06.2015 року усі вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються автомобільними перевізниками при наданні послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому сполученні, повинні бути обладнані діючими та повіреними контрольними пристроями (тахографами) для отримання та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та періоди роботи водіїв. А для водіїв таких автомобілів, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", обов`язковою також є наявність реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв: заповнених тахокарт - у разі використання аналогового тахографа; картки або роздруківки даних роботи тахографа - у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 водій повинен зберігати реєстраційні листки (тахокарти) із записами щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Ці документи є джерелом інформації щодо режимів праці і відпочинку водіїв транспортних засобів. Наявність таких документів перевіряється під час здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у ході рейдових перевірок (перевірок на дорозі) відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 15 Порядку №1567.

Перевезення вантажу за відсутності таких документів на момент проведення перевірки становить склад господарського правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Суб`єктами відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які надають послуги з перевезень вантажів на комерційній основі чи за власний кошт із застосуванням праці водія.

У ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) 15.12.2023 року встановлено, що автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 на замовлення ТОВ "Санолта" 15.12.2023 року здійснювала перевезення вантажу транспортним составом у складі вантажного автомобіля н.з НОМЕР_2 та напівпричипа н.з. НОМЕР_3 ., яким керував водій ОСОБА_2 . Цей вантажний автомобіль 2005 року випуску з повною масою 18 тон обладнаний аналоговим тахографом, тож відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385, пункту 6.1 Положення №340 на водія покладався обов`язок використовувати тахограф та такохарти до нього кожного дня, протягом якого він керував транспортним засобом, мати при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, та надавати їх на перевірку особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, з метою підтвердження дотримання встановленого режиму праці та відпочинку водіїв.

Належне використання аналогового тахографа та тахокарти передбачає зокрема своєчасне встановлення, зміну та заповнення тахокарти водієм. Водій повинен почати заповнювати тахокарту у полі для записів, які вносяться ним від руки, перед початком рейсу (вписавши у бланк прізвище та ім`я водія, назву початкового пункту маршруту, дату початку робочої зміни, державний реєстраційний номер транспортного засобу, показання одометра на початок зміни), а закінчити у кінці цього рейсу (вписавши у бланк назву кінцевого пункту маршруту, дату кінця робочої зміни, показання одометра на кінець зміни, фактично пройдений шлях (різниця пробігів на кінець і початок зміни).

Під час рейсу водій повинен забезпечити безперервну та коректну реєстрацію тахографом інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР, і здійснюється автоматично (пройдена відстань, швидкість транспортного засобу, періоди/тривалість керування, зупинки/стоянки, перерви в роботі та періоди щоденного відпочинку). Мінімальна можлива тривалість запису на тахокарті становить 24 години.

Суд за клопотанням позивачки витребував від відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті відеофіксацію процесу рейдової перевірки 15.12.2023 року, у ході якої виявлене порушення законодавства про автомобільний транспорт. З наданого відеозапису вбачається, що під час рейдової перевірки 15.12.2023 року встановлено, що водій ОСОБА_2 не заповнив і не використовував тахокарту за цей день, коли він керував транспортним засобом та перевозив вантаж за маршрутом: смт. Голованівськ Кіровоградської області м. Одеса. У водія ОСОБА_2 був у наявності пустий бланк до аналогового тахографа у формі паперового діаграмного диску, а записи до нього про рух транспортного засобу 15.12.2023 року та виконуваний ним рейс водій почав записувати вже в ході рейдової перевірки, після виявлення порушення посадовою особою Укртрансбезпеки.

Відсутність у водія заповненої тахокартки за 15.12.2023 року під час рейдової перевірки стала підставою для кваліфікації дій автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 як порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Доводи позивачки про вилучення посадовою особою Укртрансзбезпеки у водія ОСОБА_2 тахокарт, належними доказами не підтверджені. На відеозаписі рейдової перевірки не зафіксовано фактів вилучення у водія будь-яких документів, зокрема тахокарт.

Позивачка долучила до позовної заяви копію тахокарти із записами про рейс водія ОСОБА_2 за 15.12.2023 - 16.12.2023 року та з позначками про рух транспортного засобу.

Втім, оскільки водій на надав таку тахокарту під час рейдової перевірки, а почав заповнювати та використовувати її вже після виявлення порушення, то такий документ не спростовує факт вчинення порушення законодавства про автомобільний транспорт, виявленого у ході рейдової перевірки. Позначки про рух транспортного засобу та пройдений шлях, які містяться на цій тахокарті, не узгоджуються із обставинами виконання рейсу за вказаним маршрутом.

В акті перевірки №АР018520 від 15.12.2023 року водій ОСОБА_2 не заперечував факт відсутності у нього заповненої тахокарти до аналогового тахографа за 15.12.2023 року.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, установлені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (статті 216, 217, 238, 239, 241 Господарського кодексу України).

У статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Позивачка у ході судового розгляду не спростувала виявлений органом державного контролю факт перевезення 15.12.2023 року вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", та не довела, що вона як суб`єкт господарювання вжила усіх залежних від неї заходів для недопущення цього господарського правопорушення.

Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, розглядаючи справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та приймаючи постанову №ПШ015354 від 13.02.2024 року, повно та всебічно дослідив матеріали справи, вірно кваліфікував дії позивачки за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та правильно визначив розмір штрафу.

Щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт без участі позивачки, суд зазначає, що за правилами пунктів 26, 27 Порядку №1567 розгляд справи можливий у відсутності уповноваженої особи автомобільного перевізника у разі належного його сповіщення про розгляд справи, а засобами сповіщення визначено розписку або рекомендований лист із повідомленням або надсилання на офіційну електронну адресу (за наявності такої). Пункт 25 Порядку №1567 обмежує строк розгляду справи про порушення в територіальному органі Укртрансбезпеки двома місяцями з дня його виявлення.

Суд установив, що про час і місце розгляду справи, який був призначений на 30.01.2024 року та відкладений на 13.02.2024 року, позивачку було завчасно повідомлено шляхом направлення їй рекомендованих листів із повідомленням, як це передбачено пунктом 26 Порядку №1567. Перший лист, який був направлений поштою 11.01.2024 року, позивачка отримала 07.02.2024 року, а другий лист, який був направлений поштою 01.02.2024 року позивачка отримала 21.02.2024 року.

Зі змісту запиту позивачки від 13.02.2024 року, адресованого відповідачу, вбачається, що вона була обізнана про призначення розгляду справи на цей день.

Суд вважає, що відповідач виконав обов`язок щодо повідомлення позивачки про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Вини відповідача у несвоєчасному отриманні позивачкою поштової кореспонденції немає. Розгляд справи без участі позивачки не вплинув на правильність оскаржуваного рішення.

Верховний Суд у постановах від 21.12.2023 року у справі №560/11763/22, від 06.06.2024 року у справі №340/1617/22 у подібних правовідносинах вказав, що нормами Порядку №1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу. Відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Отже, та обставина, що спірна постанова №ПШ015354 від 13.02.2024 року прийнята без участі позивачки, не може бути підставою для її скасування у судовому порядку та не звільняє позивачку від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу, оскільки факт допущеного порушення позивачкою правил здійснення господарської діяльності у ході судового розгляду не спростовано.

У ході розгляду справи доведено правомірність оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ015354 від 13.02.2024 року. Тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні її позову, то підстави для присудження їй понесених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ