Справа № 600/3371/24-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 600/3371/24-а

адміністративне провадження № К/990/3817/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №600/3371/24-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000006050/Ж10/24-13-07-04 від 06 червня 2024 року в частині нарахування штрафних санкцій відповідно до статті 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 1 828 862,90 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, позов задоволено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що:

- перевірку було призначено без належних підстав, оскільки наказ про її проведення був виданий до отримання інформації, що могла б слугувати обґрунтуванням необхідності такої перевірки;

- податковий орган не врахував документи, надані позивачем разом із запереченнями на акт перевірки для підтвердження обліку товару, та не навів обґрунтованих підстав для їх відхилення;

- контролюючий орган не скористався правом вимагати проведення інвентаризації, що є єдиним законним способом встановлення наявності або відсутності товару;

- фінансову санкцію в розмірі 1828862,90 грн обраховано лише на підставі відомості, що є додатком до акту фактичної перевірки. Утім, при дослідженні зазначеної вище відомості встановлено, що загальна вартість зазначених у ній ювелірних виробів із золота становить 1 823 360 грн 90 коп., що не узгоджується із застосованою відповідачем сумою штрафу саме у розмірі 1 828 862 грн. 90 коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Зокрема, заявник вказує на невідповідність рішення судів попередніх інстанцій правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду, а саме: від 27 серпня 2024 року у справі №300/2879/22, від 16 травня 2024 року у справі №280/176/23, від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22, від 27 серпня 2024 року у справі № 300/2879/22.

Податковий орган вважає, що зазначені справи не є подібними з даною справою.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу.

Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Тому, лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду та необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Зазначаючи про необхідність відступлення від висновків у наведених вище постановах Верховного Суду відповідач фактично висловлює незгоду із врахуванням таких правових висновків судами попередніх інстанцій з підстав неподібності правовідносин.

Разом з тим, обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Наведене вище вказує на те, що податковий орган у визначений процесуальним законом спосіб не обґрунтував передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставу касаційного оскарження.

Крім того, відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження, зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 20 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, підставами для касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми права в подібних правовідносинах.

Суд звертає увагу, що обов`язковими умовами для оскарження на підставі цього пункту є: зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій; висновок, який ще не був сформульований Верховним Судом щодо правильного застосування цієї норми; обґрунтування помилки судів при застосуванні відповідної норми права.

Водночас, у поданій касаційній скарзі відповідач не вказав, який, на його думку, правовий висновок має бути сформульований Верховним Судом, і який висновок відсутній у рішеннях цього суду щодо обставин цієї справи. Таким чином, касаційна скарга не містить необхідного обґрунтування, передбаченого частиною четвертою ст. 328 КАС України, для касаційного оскарження.

Крім того, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, переоцінки обставин справи та доказів, що є недопустимим в рамках касаційного перегляду, оскільки це виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України.

Необхідно зазначити й те, що висновки судів попередніх інстанцій про невідповідність нарахування штрафних санкцій вимогам закону ґрунтуються не лише на застосуванні статті Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», доводи про неправильне застосування якої виклав відповідач у касаційній скарзі.

Щодо інших обставин, що лягли в основу задоволення позовних вимог, то відповідач не наводить щодо них жодних доводів у взаємозв`язку з підставами касаційного оскарження, що визначені КАС України.

Також суд звертає увагу, що усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку з усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Подана касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів і незгоду з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, що є недостатнім для задоволення касаційної скарги.

Отже, перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що вона не містить підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, касаційні скарги в цій справі відповідачем вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року її повернуто як таку, що не містила підстав касаційного оскарження.

Втім, звертаючись до суду з цією касаційною скаргою, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №600/3371/24-а повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Шишов