Справа № 160/30395/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
14.11.2024 р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з призову на військову службу за мобілізацією, в особливий період ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), здобувача фахової передвищої освіти за денною формою, які оформлені мобілізаційним розпорядженням від 01.11.2024 року, наказом від 01.11.2024 року № 39 щодо призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, а також зняттям ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) з військового обліку, узв`язку з чим зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) усунути спричинені протиправними діями порушення прав, шляхом поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 у встановленому чинним законодавством порядку.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив наступне. ОСОБА_1 є здобувачем освіти за денною формою навчання в Кам`янському фаховому коледжі фізичного виховання за спеціальністю 014.11 фізична культура, дата початку здобуття освіти 01.09.2023 року, дата завершення здобуття освіти 30.06.2025 року. У вересні 2024 р. позивач через сімейні обставини подав заяву до закладу освіти про надання академічної відпустки, яка в подальшому була йому надана. В жовтні 2025 р. сімейні обставини, які унеможливлювали відвідування закладу освіти владналися. 25.10.2024 р. позивачем було подано до навчального закладу заяву про поновлення на навчанні. Заяву було задоволено та ОСОБА_1 поновлено на навчанні з 01.11.2024 р. Таким чином, позивач має право на відстрочку від військової служби під час мобілізації на час навчання. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 01.11.2024 року позивача було знято з військового обліку, внесено запис про проходження ВЛК 01.11.2024 року та складено мобілізаційне розпорядження № 39 від 01.11.2024 року, видано наказ про направлення до військової частини НОМЕР_1 . Позивач надав посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 докази поновлення на навчанні. 21.10.2024 р. позивач звернувся до закладу освіти про надання довідки з ЄДЕБО з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Така довідка могла бути надана позивачу після поновлення на навчанні. В ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачем було пред`явлено довідку закладу освіти про вступ на навчання від 08.09.2024 р. ОСОБА_1 поновлено на навчанні 31.10.2024 р. та 01.11.2024 р. було мобілізовано. Тобто, відповідачем не надано позивачу можливості скористатися своїм правом на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 р. залучено до участі у справі як відповідача-2 військову частину НОМЕР_1 .
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
16.12.2024 р. від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Згідно ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відтак, з моменту набуття позивачем статусу військовослужбовця підстави для його звільнення з військової служби регламентовано ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу відсутні. Позивач не мав та не має права на звільнення, а в позовній заяві відсутні будь-яке обґрунтування та, навіть, вказівка на факти протиправної поведінки відповідача-2 при здійсненні ним повноважень щодо зарахування позивача до особового складу військової частини.
24.12.2024 р. від військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Клопотання обґрунтовано наступним.
Норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України застосовується судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням у складі Збройних Сил України,
що переведені на воєнний стан, та є стороною у справі (відповідачем).
Позивач, відповідно, є військовослужбовцем, призваним під час мобілізації до військової частини, що є військовим формуванням у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, що підтверджується матеріалами справи, та є стороною у справі.
Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні в зв`язку з наступним.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що предметом спору є саме незгода позивача з його призовом на військову службу під час мобілізації в зв`язку з тим, що позивач має право на відстрочку та бажає цим правом скористатися. Таким чином, зупинення провадження у справі буде позбавленням права позивача на повний та всебічний розгляд справи судом.
Крім того, відповідачем-2 в клопотанні не наведено пояснень та доказів того, що мобілізація та зарахування позивача до складу військової частини НОМЕР_1 унеможливлює розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.
14.01.2025 р. від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказав про таке. ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №771-ОД від 01.11.2024 р. та мобілізаційного розпорядження №39 від 01.11.2024 р. був призваний на військову службу за мобілізацією, знятий з військового обліку та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 не надавалась.
10.02.2025 р. на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2025 р. від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли пояснення стосовно надання копії оскаржуваного позивачем мобілізаційного розпорядження №39 від 01.11.2024 р., в яких зазначено, що мобілізаційне розпорядження не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.1ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного Українивстановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є здобувачем освіти за денною формою навчання в Кам`янському фаховому коледжі фізичного виховання.
Відповідно до довідки Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання від 08.09.2024 р. №214 ОСОБА_1 01.09.2023 р. вступив до Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання і навчається на ІІ курсі денної форми здобуття освіти. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2025 р. Довідка видана для надання до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання від 09.09.2024 р. № 146-с ОСОБА_1 надано академічну відпустку з 06.09.2024 р. до 28.08.2025 р. за сімейними обставинами (у зв`язку з воєнним станом не має змоги відвідувати навчання).
21.10.2024 р. ОСОБА_1 надав до Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання заяву вх. №Г-552 від 21.10.2024 р. про надання довідки про здобувача освіти для надання до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.10.2024 р. ОСОБА_1 надав до Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання заяву вх. №Г-963 від 25.10.2024 р. про поновлення на навчанні з 01.11.2024 р.
Наказом Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання від 31.10.2024 р. № 204-с ОСОБА_1 поновлено до числа студентів денної форми здобуття освіти ІІІ курсу 33 групи за за спеціальністю 014 Середня освіта (Фізична культура), спеціалізації «Легка атлетика», з 01 листопада 2024 р.
Згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти ОСОБА_1 навчається в Кам`янському фаховому коледжі фізичного виховання, рівень освіти фаховий молодший бакалавр, форма здобуття освіти денна, дата початку здобуття освіти 01.09.2023 р., дата завершення здобуття освіти 30.06.2025 р., поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту» Так, не порушує.
Відповідно до витягу з бази даних Резерв+, сформованого 06.11.2024 р. ОСОБА_1 , військовозобов`язаний, на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВЛК 03.12.2019 р., дата уточнення даних 01.11.2024 р.
Відповідно до витягу з бази даних Резерв+, сформованого 08.11.2024 р. ОСОБА_1 , військовослужбовець, знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВЛК 03.12.2019 р., дата уточнення даних 01.11.2024 р.
Відповідно військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 01.11.2024 року знято з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що проставлено відповідну відмітку та внесено запис про мобілізаційне розпорядження № 39 від 01.11.2024 року, яким позивача направлено для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до розписки ОСОБА_1 повістку №АВ/1134 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 21.10.2024 р. о 10.00 одержав 19.10.2024 р.
На розписці міститься відмітка А5006 01.11.24.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період призвано з 01 листопада 2024 р. та направлено відповідно до поіменного списку для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2024 р. №39 п. 109 рядового ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 р. зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 02 листопада 2024 р., призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення і вважається таким, що з 01 листопада 2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.11.2024 р. №43-РС нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу НОМЕР_5 окремої механізованої бригади, які самовільно залишили частину, звільнено з займаних посад і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади з 19 листопада 2024 р.: п. 113 солдата ОСОБА_1 , пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення. На час перебування у розпорядженні залишити у списках частини.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року строк дії воєнного часу продовжувався.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України "Про оборону України", передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Згідно з пп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до п. 56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560 (далі Порядок №560) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відповідно до п. 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідно до п. 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (Додаток 5 до Порядку №560) частина третя статті 23 Закону здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури: довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинено дії, спрямовані на мобілізацію ОСОБА_1 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період призвано з 01 листопада 2024 р. та направлено відповідно до поіменного списку для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач на момент призову на військову службу був здобувачем фахової передвищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту".
Згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти ОСОБА_1 навчається в Кам`янському фаховому коледжі фізичного виховання, рівень освіти фаховий молодший бакалавр, форма здобуття освіти денна, дата початку здобуття освіти 01.09.2023 р., дата завершення здобуття освіти 30.06.2025 р., поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту» Так, не порушує.
З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач вживав активні дії, спрямовані на те, щоб скористатися своїм правом на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ.
Так, позивач був поновлений на навчанні наказом Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання від 31.10.2024 р. № 204-с на денній формі здобуття освіти ІІІ курсу 33 групи за за спеціальністю 014 Середня освіта (Фізична культура), спеціалізації «Легка атлетика», з 01 листопада 2024 р.
При цьому, і призов позивача на військову службу проведений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період» з 01 листопада 2024 р.
Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2024 р. №39 п. 109 рядового ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 р. зараховано до списків особового складу військової частини.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 було обмежено право ОСОБА_1 на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, хоча позивач бажав цим правом скористатись, що підтверджено матеріалами справи.
Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В зв`язку з наведеним, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період» в частині призову з 01 листопада 2024 р. та направлення відповідно до поіменного списку для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесений відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2024 р. №39 в частині п. 109 рядового ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 р. зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 02 листопада 2024 р., призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення і вважається таким, що з 01 листопада 2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою прийнятий на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД, а отже, також є протиправним.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Отже, способом захисту порушеного права, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, є саме визнання протиправним та скасування індивідуального акта.
Відповідно до п. 6 Порядку №560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Згідно до п. 81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Таким чином, мобілізаційне розпорядження №39 від 01.11.2024 р., яке оскаржує позивач, не є актом індивідуальної дії стосовно ОСОБА_1 та оскарження цього мобілізаційного розпорядження є не належним способом захисту порушеного права.
Належним способом захисту порушеного права є оскарження наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД, чим скористався позивач.
Частиною 1статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період» в частині призову з 01 листопада 2024 р. та направлення відповідно до поіменного списку для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2024 р. №39 в частині п. 109 рядового ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 р. зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 02 листопада 2024 р., призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення і вважається таким, що з 01 листопада 2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки судом встановлено протиправність рішень відповідачів, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-1 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача-1 за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 9,72-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 р. №771-ОД «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період» в частині призову з 01 листопада 2024 р. та направлення відповідно до поіменного списку для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2024 р. №39 в частині п. 109 рядового ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 р. зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 02 листопада 2024 р., призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення і вважається таким, що з 01 листопада 2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В решті позовних вимог відмовити.
Судові витрати в розмірі 1211,20 грн. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук