Справа № 480/8118/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 р. Справа № 480/8118/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 30.10.24 у справі № 480/8118/24

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до Фізичної особипідприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Сумській області (далі також позивач, ГУ ДПС у Сумській області) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі також відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 6840,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особипідприємця ОСОБА_1 податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) у розмірі 6840,00 грн на р/р UA 0018540, отримувач ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/18050400, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував доводів відзиву на позовну заяву, зокрема щодо того, що з урахуванням приписів чинного законодавства відповідач має право не сплачувати єдиний податок з фізичних осіб щонайменше до 07.02.2025.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях у справі відповідач звертає увагу на те, що в матеріалах справи є копія Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік від 21.02.2024, в якій відсутні відомості щодо суми податкового та/або грошового зобов`язання, тому твердження суду першої інстанції щодо наявності податкового боргу є хибними. В Податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2024 року від 29.02.2025, яка долучена до цих письмових пояснень, також відповідні відомості відсутні. Отже, уважає, що відсутність у Податкових деклараціях узгодженого зобов`язання є підтвердженням відсутності податкового боргу, який є предметом розгляду у цій справі. Зазначає, що стягнення суми податкового боргу зі сплати єдиного податку в розмірі 6840 гривень, тобто з урахуванням нарахованого єдиного податку за березень та квітень 2024 року, є незаконним, оскільки згідно з п. 11 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, з 01 березня 2024 року відповідач мала законне право не сплачувати єдиний податок в розмірі по 710 гривень щомісяця; на час винесення оскаржуваного рішення сума податкового боргу зі сплати єдиного податку складала 6274,49 гривень, навіть з урахуванням пені відповідно до ст. 129 ПК України; в подальшому, навіть без сплати цієї заборгованості, її розмір також був зменшений та на кінець 2024 року складав 5662,73 гривні, що підтверджується скриншотами відомостей з вищевказаного кабінету платника податків, які додано до пояснень.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідач з 25.05.2000 зареєстрована як фізична особа підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Сумській області як платник податків і зборів, установлених Податковим кодексом України.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.01.2012 відповідач подала до ГУ ДПС у Сумській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (а.с.10).

У спірних правовідносинах Головне управління ДПС у Сумській області провело нарахування відповідачу єдиного податку з фізичних осіб:

- у 2022 році (20.03.2022) 650 грн щомісячно, загальна сума заборгованості за 2022 рік становить 650 грн;

- у 2023 році (20.08.2023, 20.09.2023, 20.10.2023, 20.11.2023, 20.12.2023) 670,00 грн щомісячно, загальна сума заборгованості за 2023 рік становить 3350 грн;

- у 2024 році (20.01.2024, 20.02.2024, 20.03.2024, 20.04.2024) 710,00 грн щомісячно, загальна сума заборгованості за 2024 рік становить 2840 гривень.

Сума податкового боргу відповідача сформована на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування і становить 6840,00 грн.

У зв`язку з наявністю податкового боргу, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом складено та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 14.12.2023 за № 0-1828 на суму 3330,00 грн (а.с.11), яка була надіслана відповідачу поштою, проте сума боргу не сплачена.

З огляду на факт наявності вказаних сум заборгованості, які не сплачені боржником у добровільному порядку у строк, встановлений законом, позивач звернувся до суду для вирішення питання про їх стягнення у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За приписами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз указаної норми свідчить про відсутність обов`язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто у разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

Водночас податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15.

Згідно з п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку.

Відповідно до п. 293.2 ст. 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема, для другої групи платників єдиного податку не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

За повідомленням Сумського відділу податків і зборів з фізичних осіб та камеральних перевірок Управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Сумській області згідно з рішенням Сумської міської ради від 25.01.2017 № 1729-МР місячна ставка єдиного податку на 2018 рік за вибраними платником видами господарської діяльності та групи застосування спрощеної системи (2 група) ставка єдиного податку складає 10%, у зв`язку з чим документом від 18.06.2018 № 2 проведені зміни у довіднику ставок та приведено у відповідність ІКП з єдиного податку (а.с.9).

Так, щомісячний платіж з указаного податку у 2022 році складав 650,00 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" мінімальну заробітну плату з 01 січня 2022 року встановлено у розмірі 6500,00 грн, відповідно 10% від 6500,00 грн складає 650,00 грн), щомісячний платіж з указаного податку у 2023 році складав 670,00 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" мінімальну заробітну плату з 01 січня 2023 року встановлено у розмірі 6700,00 грн, відповідно 10% від 6700,00 грн складає 670,00 грн), щомісячний платіж з указаного податку у 2024 році складав 710,00 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" мінімальну заробітну плату з 01 січня 2024 року встановлено у розмірі 7100,00 грн, відповідно 10% від 7100,00 грн складає 710,00 грн).

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

За приписами п. 295.2 ст. 295 Податкового кодексу України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

Як зазначено вище, податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання, які узгоджені за наслідками закінчення строків оскарження рішень органу контролю про нарахування грошових зобов`язань.

Станом на дату звернення з позовом у цій справі заборгованість відповідачем не сплачена, що підтверджується розрахунком податкового боргу (а.с.4), витягом з інтегрованої картки платника (а.с.5-8), і складає 6840,00 грн.

У зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом встановленого строку, контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 14.12.2023 за № 0-1828, яку належним чином направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 647 (а. с. 12).

Податкова вимога направлена позивачем за зареєстрованою адресою відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , проте не вручена та повернута з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до підпунктів 42.2, 42.5 пункту 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог податковими органами визначає Порядок направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 за № 610 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770.

Дія цього Порядку поширюється на платників податків, у яких виник податковий борг (п. 2 розділу I Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків).

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділу IV цього Порядку податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Сформована в ІТС податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у паперовій та/або електронній формі.

Податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Системний аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування контролюючим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням контролюючого органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що контролюючий орган виконав законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу.

Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

Водночас добросовісний платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 у справі №820/1864/17.

Отже, спірна податкова вимога не вручена відповідачу з незалежних від ГУ ДПС в Сумській області причин. Матеріалами справи підтверджується, що податкова вимога надіслана відповідачу за її податковою адресою (а.с. 3,12), а тому з огляду на приписи п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України та п. 6 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків вважається врученою.

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано, а судовим розглядом не встановлено.

Також відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг відповідача в період з 14.12.2023 (формування податкової вимоги № 0-1828) по 02.10.2024 (звернення Головного управління ДПС у Харківській області з позовом про стягнення до суду) зменшувався до нуля.

На час вирішення даного позову за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 6840,00 грн.

Щодо твердження відповідача про надання права підприємцям платникам єдиного податку 1 та 2 групи не сплачувати єдиний податок до припинення або скасування воєнного стану в Україні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX до Податкового кодексу України внесені зміни, зокрема, у розділі XX "Перехідні положення" підрозділ 8 доповнено пунктом 9 такого змісту:

"9. Установити, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, положення розділу XIV Податкового кодексу України застосовуються з урахуванням таких особливостей:

9.1. Фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи мають право не сплачувати єдиний податок.

При цьому такими особами декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього підпункту єдиний податок не сплачувався. /…/"

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" від 30 червня 2023 року № 3219-IX до Податкового кодексу України внесені зміни, зокрема, у розділі XX "Перехідні положення" у підрозділі 8:

- у пункті 9 абзац перший викладено в такій редакції:

"9. Установити, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, але не пізніше ніж до 1 серпня 2023 року, положення розділу XIV цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей";

- доповнено, зокрема, пунктом 11 такого змісту:

"11. Установити, що з 1 серпня 2023 року фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи, податкова адреса яких знаходиться на територіях бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України станом на дату початку бойових дій або тимчасової окупації, мають право не сплачувати єдиний податок за період з першого числа місяця, в якому почалися бойові дії на відповідній території, виникла можливість бойових дій або почалася тимчасова окупація такої території, до останнього числа місяця, в якому було завершено такі активні бойові дії, припинено можливість бойових дій або завершено тимчасову окупацію. /…/"

Отже, на підставі вказаного Закону частково відновлено довоєнну систему оподаткування, зокрема з єдиного податку.

Відповідно до пунктів 299.1, 299.7 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

До реєстру платників єдиного податку вносяться відомості про платника єдиного податку, зокрема, щодо податкової адреси суб`єкта господарювання.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (далі Перелік).

Цим Переліком визначаються території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема, території можливих бойових дій, дата виникнення та припинення можливості бойових дій, та території активних бойових дій, дата початку та завершення бойових дій; тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, дата початку та завершення тимчасової окупації.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до ідентифікаційних даних податковою адресою відповідача є: АДРЕСА_2 (а.с.3).

На підставі Переліку датою виникнення можливості бойових дій на території м. Суми Сумської міської територіальної громади є 06.03.2024.

Отже, право не сплачувати єдиний податок з 1 серпня 2023 року згідно з приписами пункту 11 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України мають фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи, податкова адреса яких знаходиться на територіях бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (відомості про яку внесені до реєстру платників єдиного податку), які відповідають Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, з урахуванням визначених цим же Переліком дат початку бойових дій або тимчасовій окупації.

На підставі пункту 12 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України для платників єдиного податку, які скористалися правом не сплачувати єдиний податок відповідно до підпункту 9.1 пункту 9 цього підрозділу, нараховані контролюючим органом суми авансових внесків з єдиного податку, суми штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або сплату (перерахування) не в повному обсязі авансових внесків з єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, підлягають скасуванню (анулюванню) за відповідні періоди з 1 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року.

Відповідно до даних ІКПП ІКС "Податковий блок" відповідачу проведене коригування нарахувань за період з 01 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року (а.с. 5-8). При цьому у позовній заяві Головне управління ДПС у Сумській області просить стягнути заборгованість за нарахуваннями: 20.03.2022 (за березень 2022 року), з 20.08.2023 по 20.04.2024 щомісячно (з серпня 2023 року по квітень 2024 року).

Отже, з урахуванням наведених обставин і правових норм відповідач не звільнена від сплати єдиного податку, нарахованого за березень 2022 року та щомісячно з 20.08.2023 по 20.04.2024, оскільки ці періоди не охоплені положеннями пунктів 9, 11 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, які передбачають право не сплачувати єдиний податок.

З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеної суми податкового боргу у сумі 6840,00 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на положення статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 у справі № 480/8118/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк