Справа № 380/15442/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15442/24 пров. № А/857/30133/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року (головуючий суддя Чаплик І.Д., м. Львів) у справі №380/15442/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо не зарахування до фахового стажу ОСОБА_1 період роботи: - з 29.03.1978 по 15.11.1978 сезонною робочою Георгіївського відділення Шполянського бурякорадгоспу - з 26.04.1982 по 25.11.1982 сезонною робочою у Георгіївсьому відділенні «Бурякорадгоспу Шполянського цукрового комбінату імені 50-ти річчя великої жовтневої соціалістичної революції» - з 1 січня 1997 року по 31 грудень 1999 року різноробочою у Фермерському господарстві ОСОБА_2 - з 01.04.1983 по 30.06.1988 робітницею на лісокультурних роботах в Ісаївському лісництві Турківського лісгоспзагу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи: з 29.03.1978 по 15.11.1978 сезонною робочою Георгіївського відділення Шполянського бурякорадгоспу - з 26.04.1982 по 25.11.1982 сезонною робочою у Георгіївському відділенні «Бурякорадгоспу Шполянського цукрового комбінату імені 50-ти річчя великої жовтневої соціалістичної революції» - з 1 січня 1997 року по 31 грудень 1999 року різноробочою у Фермерському господарстві ОСОБА_2 - з 01.04.1983 по 30.06.1988 робітницею лісокультурних роботах в Ісаївському лісництві ДП «Турківського лісового господарства».

Позов обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2023 №90 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982, з 01.04.1983 по 30.06.1988 та з 01.01.1997 по 31.12.1999. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди роботи з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982, з 01.04.1983 по 30.06.1988 та з 01.01.1997 по 31.12.1999. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що порядок та умови призначення пенсії за віком визначено Законом № 1058. Розмір пенсії за віком, визначений за нормами Закону № 1058 залежить від тривалості страхового стажу особи, величини заробітку особи, з якого було сплачено страхові внески та часу виходу на пенсію. Обов`язковою умовою для призначення такої пенсії за нормами Закону № 1058 є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку. Щодо неврахування періодів роботи з 29.03.1978 по 15.11.1978 та з 26.04.1982 по 25.11.1982, зазначає, що зазначений період роботи не зарахований до страхового стажу, оскільки запис дописано іншим чорнилом та не завірено належним чином. Таким чином, для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи за записами трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видану підприємствами, на якому працювала позивачка, на підставі первинних документів за час виконання роботи або встановити факт належності цього документу заявнику в судовому порядку (п. 26 Порядку № 637). Щодо неврахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.04.1983 по 30.06.1988, згідно довідки № 333 від 21.05.2018 зазначає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку (п. 26 Порядку № 637). Щодо страхового стажу період роботи у фермерському господарстві з січня 1997 року по грудень 1999 року, то з аналізу ст. 28 Закону № 2009-ХІІ та ст. 34 Закону № 973-IV, випливає, що їхньою основною метою є забезпечення основного конституційного принципу громадянина, гарантованого ст. 46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене, ст. 28 Закону № 2009-ХІІ та ст. 34 Закону № 973-ІV закріплено обов`язок, а не право, селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом) внески (збір) на соціальне страхування. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Крім того, оскаржило рішення суду і Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Апелянт вважає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982, з 01.04.1983 по 30.06.1988 та з 01.01.1997 по 31.12.1999. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

09.01.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційні скарги. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що відповідач під час розгляду заяви про призначення пенсії допустився надмірного формалізму, та не зважаючи на підтвердження трудовою книжкою, довідками та іншими документами, не включив позивачу до трудового стажу роботу на вищезазначених підприємствах. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 . При народженні у неї було прізвище « ОСОБА_3 ».

26 листопада 1983 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_4 , внаслідок чого її прізвище змінилось на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 26.11.1983.

Згідно з трудовою книжкою позивач має наступний трудовий стаж: 29.03.1978 прийнята сезонною працівницею до Георгіївського відділення Шполянського бурякорадгоспу; 15.11.1978 звільнена з роботи у зв`язку із закінченням сезонних робіт; 25.06.1980 прийнята ученицею до Бориславського фарфорового заводу; 11.07.1980 звільнена з роботи за угодою сторін; 26.04.1982 прийнята сезонним працівником до Георгіївського відділення Бурякорадгоспу Шполянського цукрового кооперативу; 25.11.1982 звільнена з роботи у зв`язку із закінченням сезонних робіт.

Згідно з довідкою від 21.05.2018 №333 гр. ОСОБА_6 працювала робітницею Ісаївського лісництва з 01.04.1983 по 30.06.1988. Також згідно з довідкою від 13.12.2023 №1-19-9/1208-23 гр. Пігур-Смільнянин працювала робітницею Ісаївського лісництва з 01.04.1983 по 30.06.1988. У матеріалах справи також наявний лист філії «Самбірське лісове господарство» ДП «Ліси України», з якого вбачається, що довідка №1-19-9/1208-23 від 13.12.2023 видана філією «Самбірське лісове господарство» на підставі паспорта НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 . Іншої працівниці на лісокультурних роботах за таким прізвищем, ініціалами і роком народження у первинних документах на заробітну плату немає. Дана особа та ОСОБА_1 , яка вказана у первинних документах про заробітну плату є одна і та ж особа.

Згідно з довідкою №10 від 13.02.2000 ОСОБА_1 працювала в фермерському господарстві ОСОБА_2 з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1999 року.

20.10.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2023 №90 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж, відповідно до статті 26 Закону України Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить від 20 років до 30 років. Страховий стаж особи становить 08 років 07 міс. 22 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: Період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки прізвище заявниці в свідоцтві про народження не відповідає даним, паспорту; період роботи з 26.04.1982 по 25.11.1982, оскільки печатка не відповідає назві підприємства при прийнятті; довідка від 21.05.2018 №333, оскільки прізвище не відповідає даним паспорта, відсутні накази про прийняття та звільнення.

Не погоджуючись з діями відповідачів та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 ( Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 вказаного Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982 стало те, що запис дописано іншим чорнилом та не завірено належним чином.

Щодо цього, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Колегія суддів наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідач не надав. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про отримання допомоги по безробіттю та здійснення трудової діяльності на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За відповідних умов стаж роботи позивача у Георгіївському відділенні Шполянського бурякорадгоспу з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування стажу роботи з 01.04.1983 по 30.06.1988 робітницею лісокультурних роботах в Ісаївському лісництві ДП «Турківське лісове господарство», апеляційний суд зазначає, що у матеріалах справи наявна довідка від 21.05.2018 №333 на ім`я ОСОБА_6 та від 13.12.2023 №1-19-9/1208-23 ОСОБА_6 . Також, у матеріалах справи наявний лист філії «Самбірське лісове господарство» ДП «Ліси України», з якого вбачається, що довідка №1-19-9/1208-23 від 13.12.2023 видана філією «Самбірське лісове господарство» на підставі паспорта НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 . Іншої працівниці на лісокультурних роботах за таким прізвищем, ініціалами і роком народження у первинних документах на заробітну плату немає. Проте, відповідач не дослідив вказані документи належним чином та не перевірив факт належності позивачу вказаної довідки. Відтак, вказаний стаж підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1999 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV).

Відповідно до частин четвертої - шостої, дев`ятою, десятої статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави колегії суддів вважати, що до страхового стажу зараховується період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) /п.14/, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.03.1978 по 15.11.1978, з 26.04.1982 по 25.11.1982, з 01.04.1983 по 30.06.1988 та з 01.01.1997 по 31.12.1999.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 380/15442/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний