Справа № 120/12245/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2025 р. Справа № 120/12245/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2024 на ім`я командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 він звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", однак в усній формі отримав відмову, мотивовану нестачею чисельності особового складу. Внаслідок отриманої відмови у прийнятті рапорту безпосереднім керівником, позивач подав аналогічний рапорт з додатками до наступного прямого начальника - командира військової частини НОМЕР_1 .

Однак, листом від 21.08.2024 за №940/34957 позивачу повідомлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. В зв`язку з чим, позивачу запропоновано відповідний рапорт подати по командній ланці управління.

За наведених обставин, позивач вважає протиправним дії військової частини щодо незвільнення його щодо незвільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку загибеллю його двох рідних братів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які загинули під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 20.09.2024 заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою від 23.09.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

23.09.2024 копію ухвали суду від 23.09.2024 про відкриття провадження у справі надіслано через підсистему "Електронний суд", в якій зареєстрований відповідач.

23.09.2024 копія ухвали суду від 23.09.2024 про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача, що підтверджується відповідною довідкою. Однак, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

30.09.2024 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- заборони військовій частині НОМЕР_1 МО ЗСУ, в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби в тому числі в зону бойових дій або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 МО ЗСУ в особі командира частини до набрання законної сили рішення суду забезпечити перебування ОСОБА_1 в постійному пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 МО ЗСУ за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 02.10.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , має звання штаб-сержанта та займає посаду номер обслуги 2 відділення зенітно-ракетного взводу НОМЕР_2 стрілецького батальйону.

Як повідомив позивач у позовній заяві, 01.08.2024 ним на ім`я командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: "у зв`язку з загибеллю рідного брата. Однак, в усній формі отримав відмову, мотивовану нестачею чисельності особового складу.

Внаслідок отриманої відмови у прийнятті рапорту безпосереднім керівником, позивач 08.08.2024 подав аналогічний рапорт з додатками до наступного прямого начальника - командира військової частини НОМЕР_1 .

За результатами опрацювання поданого позивачем рапорту від 08.08.2024, командир військової частини НОМЕР_1 листом від 21.08.2024 за вих. №940/34957 відмовив у його розгляді та вирішенні по суті з підстав того, що рапорт поданий не по команді. В зв`язку з цим, позивачу запропоновано подати новий рапорт по командній ланці управління з додаванням відповідних додатків, що підтверджують підставу для звільнення.

Не погоджуючись з бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не звільненні з військової служби військовослужбовця за сімейними обставинами на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частин першої, другої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають до тепер.

Як встановлено судом позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

З наведених в позовній заяві пояснень позивача слідує, що 01.08.2024 ним на ім`я командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: у зв`язку із загибеллю його двох рідних братів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які загинули під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Факт смерті рідних братів позивача, їх родинний зв`язок, а також обставини, за яких настала така смерть підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 01.10.2021, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 сесії НОМЕР_6 від 17.07.2024, Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №1586 від 01.06.2017), сповіщенням сім`ї №811 (вих. №13181 від 17.07.2024).

Також, позивач повідомив, що за результатами розгляду поданого ним рапорту від 01.08.2024, командир 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в усній формі відмовив у його задоволенні, мотивуючи відмову нестачею чисельності особового складу.

Внаслідок отриманої відмови у прийнятті рапорту безпосереднім керівником, позивач 08.08.2024 подав аналогічний рапорт з додатками до наступного прямого начальника - командира військової частини НОМЕР_1 .

За результатами опрацювання поданого позивачем рапорту від 08.08.2024, командир військової частини НОМЕР_1 листом від 21.08.2024 за вих. №940/34957 відмовив у його розгляді та вирішенні по суті з підстав того, що рапорт поданий не по команді. В зв`язку з цим, позивачу запропоновано подати новий рапорт по командній ланці управління з додаванням відповідних додатків, що підтверджують підставу для звільнення.

Так, згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. (абзац шістнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII).

Відповідно до підпункту 30 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (пункт 12.11. розділу ХІІ) перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану:

документи, що підтверджують родинні зв`язки;

копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці або копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі якої особі надано статус або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни, копія свідоцтва про смерть особи, документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану або копія рішення суду про оголошення особи померлою у порядку, визначеному Цивільним кодексом України;

витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин або рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи померлою у порядку, визначеному Цивільним кодексом України.

Із долучених до рапорту від 08.08.2024 документів можна встановити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами позивача, ОСОБА_1 . Також, можна встановити, що ОСОБА_3 помер під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, як зазначено у сповіщенні сім`ї №811 від 17.07.2024.

Зокрема у сповіщенні сім`ї №811, направленому 17.07.2024 за №13181, вказано, що майстер-сержант ОСОБА_3 , прийняти на військову службу за контрактом 21.10.2005 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в ГВМКЦ (ГКГ) ДПСУ (м.Київ) від поранень, отриманих при виконанні бойових завдань по захисту територіальної цілісності та суверенітету України.

Також, на думку суду надані позивачем документи підтверджують факт загибелі (смерті) ОСОБА_3 під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, що є підставою для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу шістнадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При цьому, на підставі доданого до рапорту від 08.08.2024 Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №1586 від 01.06.2017) суд позбавлений можливості встановити, що смерть ОСОБА_2 пов`язана саме із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також настала під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, адже відповідний Витяг такої інформації не містить.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 цього Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. (пункт 31 Статуту ЗСУ)

Слід зазначити, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).

Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №531 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку. (пункт 2 Розділу ІІ Порядку №531)

З огляду на викладене, суд зазначає, що рапорт від 08.08.2024 позивачем подано не по команді, однак остаточне рішення за рапортом військовослужбовця про звільнення (чи відмову у звільненні) з військової служби має бути прийняте командиром Військової частини НОМЕР_1 , який наділений правом вирішувати питання по суті.

Також, суд враховує наведені позивачем у позовній заяві пояснення з приводу того, що зверненню з рапортом від 08.08.2024 безпосередньо до командира Військової частини НОМЕР_1 , передувало його звернення із рапортом від 01.08.2024 до його безпосереднього командира, а саме командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який в усній формі відмовив у прийнятті такого рапорту.

При цьому, суд відмічає, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної адміністративної справи, правом на подання відзиву не скористався, своїх заперечень щодо наведених позивачем у позовній заяві обставин не навів, що в силу приписів ч. 4 ст. 159 КАС України, свідчить відсутність у військової частини НОМЕР_1 заперечень щодо повідомлених обставин.

Таким чином командиром Військової частини НОМЕР_1 не прийнято рішення у встановленому законом порядку за результатом розгляду рапорту позивача від 08.08.2024, відтак останній допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не належному розгляді рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 від 08.08.2024 про звільнення із військової служби як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у період воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з загибеллю рідного (повнорідного) брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Необхідно також звернути увагу, що позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку загибеллю його двох рідних братів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які загинули під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, при цьому не подавши рапорту по команді.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт від 08.08.2024 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у період воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з загибеллю рідного (повнорідного) брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та прийняти відповідне рішення.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не належному розгляді рапорту ОСОБА_1 від 08.08.2024 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у період воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з загибеллю рідного (повнорідного) брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.08.2024 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у період воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з загибеллю рідного (повнорідного) брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна