Справа № 740/3748/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/3748/24 Суддя (судді) першої інстанції: Гагаріна Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив суд про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано тим, що постановою від 20.05.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і призначено штраф у розмірі 425 грн. З даною постановою він не згодний, вважає, що вона є протиправною та підлягає скасуванню.

Зазначив, що 20.05.2024 він керував автомобілем марки «Тойота Корола Версо», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух в м.Чернігів. При в`їзді в місто його зупинили працівники поліції та повідомили, що він перевищив швидкість та попросили надати водійські права. На що він сказав, що правил дорожнього руху не порушував та попросив показати докази. Інспектор надав камеру, де на екрані нічого не можна було розібрати та відсутні були докази порушення ним ПДР. Він пред`явив поліцейському права водія, але тримав їх у своїй руці, в руки поліцейському водійські права він не давав. Також він пред`явив інспектору посвідчення інваліда війни, УБД та техпаспорт на автомобіль. Після цього інспектор почав складати відносно нього постанову, але він не став чекати, оскільки поспішав та попросив надіслати йому постанову засобами поштового зв`язку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 у частині, яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Змінено захід стягнення з ОСОБА_1 , за постановою серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024, та накладено штраф за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 340 (триста сорок) грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не надано відеозапису з боді-камери працівника поліції, тому встановити, чи пред`явив чи не пред`явив водій ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорій неможливо. Між тим, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за порушення п.12.4 ПДР.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.08.2024р. скасувати в частині:

«Скасувати постанову серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 у частині, яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч,1 ст.126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Змінити захід стягнення з ОСОБА_1 , за постановою серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 року, та накласти штраф за ч.І ст. 122 КУпАП в розмірі 340 (триста сорок ) грн.

Штраф має бути сплачений порушником ие пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу. В разі несплати штрафу у встановлений строк з порушника стягується подвійний розмір штрафу.» та постановити нове рішення в цій частині, яким:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2193468 від 20.05.24р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.08.2024 р. щодо Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно матеріалів справи № 740/3748/24 позивач заявляв в своїй позовній заяві тільки вимогу про скасування постанови серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 року про визнання його винним у правопорушенні передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП. Вказує, що в цій постанові не йде мова про притягнення його до адміністративної відповідальності і за ч.1 ст. 122 КУпАП та щодо закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, вважає що суд вийшов за межі позовних вимог і порушив чинне законодавство.

Відповідно до норм статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

На виконання вимог зазначеної статті дану справу терміново призначено до розгляду.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом оскарження у даній справі є постанова серія ЕНА №2193468 від 20.05.2024 у справі за ч.1 ст.126 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Я вбачається з матеріалів справи, 20.05.2024 о 12 год 25 хв в м. Чернігові, Шосе Київське, 3 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «TOYOTA COROLLA VERSO», номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 на білому фоні та рухався зі швидкістю 76 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості T3 TruCam LTI 20/20 TC000607 та при цьому водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорій до повного ознайомлення, чим порушив п.п.12.4 та п.2.4 а) ПДР.

Таким чином, позивачем було вчинено одразу декілька адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, та ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів, щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та, як наслідок, у результаті розгляду справи виніс постанову серії ЕНА №2193468 від 20.05.2024 за адміністративне правопорушення, передбачене за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 425 грн.

Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст.245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що 20.05.2024 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla Verso», номерний знак НОМЕР_1 , на Київське шосе 3 км в м.Чернігів, рухався із швидкістю 76 км/год в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, швидкість вимірювалася лазерним приладом TRUCAM, чим порушив п.12.4 ПДР, на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії чим порушив п.2.1 «а», та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.1 та 2 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження порушення позивачем п.12.4 ПДР відповідачем долучені до матеріалів справи фотографії та відеозапис, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607.

До матеріалів справи долучено Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012, виданого 29.08.2012, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29405, чинне до 13.11.2024, відповідно до яких лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607 придатний до застосування. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації.

З огляду на наведене, дані з фотознімку та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCam LTI20/20 № ТС000607, в розумінні положень ст.251 КУпАП, є належними та допустимим доказами того, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год.

На фото з приладу TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС000607 вбачається, що транспортний засіб «TOYOTA COROLLA VERSO», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год, місце: м.Чернігів.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що позивача притягнуто до відповідальності саме за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.1 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, з послідуючими змінами та доповненнями, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами п.2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу положень ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події.

Так, суд першої інстанції звернув увагу, що текст оскаржуваної постанови містить посилання, що до постанови додається відеозапис 474273. Разом з тим, стороною відповідача не наданого відеозапису з боді-камери працівника поліції, тому встановити, чи пред`явив чи не пред`явив водій ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорій неможливо.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч своєму процесуальному обов`язку не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП правопорушення, та спростовували згадані у позові твердження позивача про те, що останній надав посвідчення водія, та розгляд справи був проведений у його відсутність.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, однак є доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП за яке передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).

Таким чином, суд дійшов висновку про зміну заходу стягнення на штраф у сумі 340 грн, в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП, з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проте, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 288 КУпАП встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 293 орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. (в даній справі за ч.1 ст.126 КУпАП)

Разом з тим, суд не вправі змінювати захід стягнення, шляхом притягнення позивача до відповідальності, передбаченої в межах санкції іншої статті, а саме ч.1 ст.122 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року - скасувати в частині:

«Скасувати постанову серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024 у частині, яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Змінити захід стягнення з ОСОБА_1 , за постановою серії ЕНА № 2193468 від 20.05.2024, та накласти штраф за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу. В разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.»

Прийняти нове рішення в цій частині, яким:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2193468 від 20.05.24р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.08.2024 р. щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев