Справа № 260/6710/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення частини позовних вимог без розгляду

20 лютого 2025 рокум. Ужгород№ 260/6710/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача про усунення недоліків в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 22.03.2022 року по 12.05.2023 року (включно) грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 22.03.2022 року по 12.05.2023 року (включно) нарахування та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року. 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо ОСОБА_1 , розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 за період з 22.03.2022 року по 12.05.2023 року (включно);

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 новий грошовий атестат виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 за період з 22.03.2022 року по 12.05.2023 року (включно);

5) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 року № 2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 року №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

7) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

8) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

9) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

10) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

11) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленою на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

12) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 залишено без руху позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що стосуються протиправності бездіяльності відповідача щодо не застосування у період із 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, при нарахуванні грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також під час складання грошового атестату та зобов`язання провести відповідний перерахунок та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення ухвали заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

07 лютого 2025 року позивач надіслав до суду заяву про поновлення процесуального строку, в якій в обґрунтування поважності причин пропуску такого посилається на перебування на лікування у зв`язку з отриманою під час виконання військового обов`язку травмою та продовженням проходити військову службу.

13 лютого 2025 року представник відповідача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" заперечення на заяву про усунення недоліків, в якій звернув увагу суду на те, що надані позивачем докази перебування на лікуванні стосуються періоду до звільнення з Військової частини НОМЕР_1 , а тому не підтверджують поважності причин пропуску строку звернення до суду. Окрім того, зауважує, що наразі позивач проходить військову службу не в зоні бойових дій, а тому в нього не було жодних перепон для своєчасного звернення до суду.

Питання повноти усунення позивачем недоліків позову вирішено судом у встановлені нормами КАС України строки з врахуванням періоду перебування головуючого судді у відрядженні.

Розглянувши подану позивачем на виконання ухвали суду від 29 січня 2025 року заяву, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Ч. 1 ст. 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Так, зокрема, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Поряд з цим, нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) , що є спеціальним законодавчим актом у сфері трудових правовідносин, передбачено інші терміни оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, у Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп і від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 зроблено висновок про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 дійшов висновку про поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправної, на думку позивача, бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо невиплати йому грошового забезпечення за період проходження військової служби з 22.03.2022 по 12.05.2023 у встановленому законодавством розмірі, а також одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні в травні 2023 року.

Оскільки виплата грошового забезпечення не пов`язана з виключенням позивача зі списків особового складу військової частини, тому, на думку суду, до спірних правовідносин в частині виплати грошового забезпечення слід застосовувати саме положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

При цьому, враховуючи принцип незворотності дії законів в часі, суд вважає, що до питання правомірності нарахування позивачу грошового забезпечення за період з 22.03.2022 по 18.07.2022 встановлені нормами ч. 1 ст. 233 КЗпП України строки застосовані бути не можуть.

Стосовно правовідносин, що виникли після цієї дати, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наведене є свідченням того, що відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023 та з урахуванням приписів частини першої статті 233 КЗпП України закінчився 01.10.2023.

Отже, суд вважає, що до позовних вимог, що стосуються питання виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 12.05.2023, слід застосувати строки звернення, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України, відлік яких здійснюється через 3 місяці після відмінення на території України карантину, тобто з 01 жовтня 2023 року.

Судом встановлено, що з даним позовом до суду позивач звернувся 16 жовтня 2024 року, тобто з порушенням тримісячного строк.

Що стосується виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та інших складових грошового забезпечення, виплата яких пов`язана саме зі звільнення, то до таких правовідносин слід застосовувати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до яких із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, досліджуючи питання моменту отримання ОСОБА_1 повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, судом встановлено наступне.

Відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280, грошовий атестат виписується у 2 примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестату та відтиском гербової печатки з найменування частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Грошові атестати звільнених з військової служби військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), в тому числі, долучаються до їх особових справ.

Судом встановлено, що у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної у Військовій частині НОМЕР_1 посади та призначенням до Медіацентру управління стратегічних комунікацій апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, 17 червня 2023 року позивачу було надіслано засобами поштового зв`язку грошовий атестат №915 від 17.06.2023. В такому грошовому атестаті наявна повна інформація про розмір грошового забезпечення та окремих його складових, нарахованих позивачу до 14 червня 2023 року, в тому числі щодо його одноразових видів. Окрім того, в такому наявна інформація про невиплату одноразової грошової допомоги в разі звільнення.

Позивач не заперечує факт отримання грошового атестату, оскільки заявляє позовну вимогу стосовно неправильного, на його думку, зазначення розміру складових грошового забезпечення в такому атестаті.

Отже, суд вважає, що отримавши грошовий атестат від 17 червня 2023 року з інформацією про розмір всіх виплачених йому складових грошового забезпечення, ОСОБА_1 був обізнаний про порушення своїх прав.

Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2024 року у справі №120/359/24 зазначив, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби, а саме:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Окрім того, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Тому приймаючи рішення щодо можливості поновлення пропущеного позивачем строку звернення, суд виходить з аналізу заявлених позивачем обґрунтувань крізь призму наведених Верховним Судом причин.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що у період з 22.03.2022 по 14.06.2023 безперервно проходив військову службу та брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, був поранений та проходив лікування. Окрім того, заявляє, що він продовжує проходити військову службу й на даний момент, що ускладнює звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. При цьому зазначає, що звернувся до суду у найкоротші терміни з моменту отримання листа-відповіді Військової частини НОМЕР_1 про відсутність підстав для проведення спірного перерахунку.

Проте суд не може вважати заявлені позивачем мотиви належними для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки такі не доводять відсутність у позивача можливості своєчасно звернутися до суду з даним позовом. Так, суд не може вважати належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду надані позивачем відомості щодо перебування на лікарняному, оскільки такі стосуються періоду до червня 2023 року, тобто до звільнення з Військової частини НОМЕР_1 . Жодних доказів подальшого лікування, що б зумовило неможливість звернення до суду для отримання судового захисту, ОСОБА_1 не надав.

При вирішенні питання поважності причин пропуску процесуального строку звернення, суд враховує те, що після звільненням із займаної у Військовій частині НОМЕР_1 посаді ОСОБА_1 продовжив проходити військову службу в Медіацентрі управління стратегічних комунікацій апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, розташованому в м. Києві, що підтверджується довідкою Медіацентру №2148/1161 від 16.10.2024.

Відповідно до відомостей офіційного веб сайту Міністерства оборони України, Мілітарі Медіа Центр - це медійний майданчик, де акумулюються усі комунікаційні спроможності сил оборони та безпеки України. У своїй діяльності Мілітарі Медіа Центр забезпечує просування єдиної інформаційної політики щодо відсічі збройної агресії російської федерації проти України. На це спрямована спільна інформаційна робота усіх комунікаційних підрозділів силових відомств України.

Отже, позивач з 16 червня 2023 року не приймає безпосередню участь у бойових діях, не знаходиться в зоні бойових дій, що б могло слугувати підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Будь-яких доказів на спростування зазначеного ОСОБА_1 суду не надав.

Суд враховує те, що всі наведені в постанові Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі №120/359/24 причини, які слід враховувати при вирішенні питання поновлення військовослужбовцю строку звернення до суду, пов`язані з неможливістю своєчасного звернення з огляду на обставини проходження служби, що суттєво ускладнюють реалізацію особами цього права, як от перебування у віддалених та небезпечних місцях, у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, участь у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, тощо.

Проте доказів існування жодної із вищезазначених обставин ОСОБА_1 суду не надав.

В свою чергу з даним позов до суду позивач звернувся майже через 1,5 роки після звільнення з Військової частини НОМЕР_1 , припинення лікування та виконання військового обов`язку в зоні бойових дій.

Суд також не вважає, що відлік такого строку слід обчислювати з моменту отримання позивачем листа-відповіді Військової частини НОМЕР_1 на надіслану ним заяву про надання інформації, оскільки таке не змінює моменту, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, а виключно свідчить про початок вчинення позивачем активних дій щодо захисту своїх прав та інтересів.

Отже, пасивна поведінка позивача, що проявилася у не вчиненні жодних активних дій для своєчасного звернення до суду з оскарження протиправності дій відповідача не може слугувати достатнім обґрунтування для визнання причин пропуску до суду поважними.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, враховуючи не усунення позивачем недоліків, зазначених в ухвалі суду від 29.01.2025 та звернення до суду поза межами встановленого процесуального строку без доказів поважності пропуску таких, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що стосуються протиправності бездіяльності відповідача щодо не застосування у період із 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, при нарахуванні грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також під час складання грошового атестату та зобов`язання провести відповідний перерахунок, слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ч. 3 ст. 123, ч. 15 ст. 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог, що стосуються протиправності бездіяльності відповідача щодо не застосування у період із 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, при нарахуванні грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також під час складання грошового атестату та зобов`язання провести відповідний перерахунок.

2. Розгляд справи в частині решти позовних вимог продовжити в письмовому провадженні.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

СуддяР.О. Ващилін