Справа № 360/1084/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року справа №360/1084/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (головуючий суддя І інстанції Кисіль С.В.), складеного в повному обсязі 29 листопада 2024 року у м. Дніпро, у справі № 360/1084/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по пенсії, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Луганського окружного адміністративного суду звернулася адвокат Котік О.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якій позивач, після уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Луганській області щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії у розмірі 191349,13 грн;

- стягнути з ГУ ПФУ в Луганській області на користь позивача заборгованість з виплати пенсії станом на 01 вересня 2024 року у розмірі 191349,13 грн;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Луганській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу з 19 березня 2024 року щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000,00 грн, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з неотриманої пенсії за вислугу років за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року та з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за вислугу років за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року та з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року у розмірі 191349,13 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначав, що позовна вимога позивача фактично спрямована на виконання рішення по справі № 440/15825/23, що виключає можливість подання окремого позову.

Заборгованість по виплаті пенсії з 04 травня 2022 року по 31 липня 2024 року у розмірі 191349,13 грн облікована у відповідача та буде виплачена з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Не вбачає протиправності в своїх діях.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є пенсіонером, з 04 травня 2022 рок отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697 «Про прокуратуру» та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 09 травня 2022 року.

Згідно з перерахунками пенсії станом на 21 жовтня 2022 року, 30 червня 2023 року, 29 липня 2024 року позивачу здійснено перерахунки пенсії, а саме: з 31 серпня 2022 року розмір пенсії з надбавками складає 40476,80 грн, максимальний розмір пенсії 20270,00 грн; з 01 липня 2023 року розмір пенсії з надбавками 40476,80 грн, максимальний розмір пенсії 20930,00 грн; з 01 липня 2023 року розмір пенсії з надбавками 40476,80 грн, максимальний розмір пенсії 23610,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 440/15825/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17 липня 2023 року № 233 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, вказаної у довідці Луганської обласної прокуратури від 23 травня 2023 року № 21-79вих23. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, вказаної у довідці Луганської обласної прокуратури від 23 травня 2023 року № 21-79вих23, починаючи з 04 травня 2022 року.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 440/15825/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено ОСОБА_1 з 04 травня 2022 року перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, вказаної у довідці Луганської обласної прокуратури від 23 травня 2023 року за № 21-79вих23. Пенсію у новому розмірі 23610,00 грн та доплату пенсії за період з 01 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року у розмірі 13415,93 грн нараховано на виплатні відомості вересня 2024 року. Доплату пенсії за період з 04 травня 2022 року по 31 липня 2024 року у розмірі 191349,13 грн обліковано в ГУ ПФУ в Луганській області, що підтверджується протоколами про перерахунок пенсії, скрином з підсистеми «Реєстр судових рішень».

Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Луганській області від 07 жовтня 2024 року № 2829/04-16 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 04 травня 2022 року по 30 вересня 2024 року: з 04 травня 2022 року призначено пенсію у розмірі 9992,65 грн, фактично виплачено 9992,65 грн; з 01 червня 2022 року призначено пенсію у розмірі 11063,29 грн, фактично виплачено 11063,29 грн; з 01 липня 2022 року призначено пенсію 11063,29 грн, фактично виплачено 11063,29 грн; з 01 серпня 2022 року призначено пенсію 11360,28 грн, фактично виплачено 11063,59 грн, сума заборгованості 296,78 грн; з 01 вересня 2022 року призначено пенсію 20270,00 грн, фактично виплачено 11069,80 грн, сума заборгованості 9200,20 грн; з 01 жовтня 2022 року призначено пенсію 20270,00 грн, фактично виплачено 11069,80 грн; сума заборгованості 9200,20 грн; з 01 листопада 2022 року призначено пенсію 20270,00 грн, фактично виплачено 11069,80 грн; сума заборгованості 9200,20 грн; з 01 грудня 2022 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 11074,42 грн, сума заборгованості 9855,58 грн; з 01 січня 2023 року призначено пенсію 15843,25 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 5649,18 грн; з 01 лютого 2023 року призначено пенсію 11074,42 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 880,35 грн; з 01 березня 2023 року призначено пенсію 11074,42 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 880,35 грн; з 01 квітня 2023 року призначено пенсію 11074,42 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 880,35 грн; з 01 травня 2023 року призначено пенсію 11074,42 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 880,35 грн; з 01 червня 2023 року призначено пенсію 12388,50 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 2194,43 грн; з 01 липня 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 20930,00 грн; з 01 серпня 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 вересня 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 жовтня 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 листопада 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 грудня 2023 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 січня 2024 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 лютого 2024 року призначено пенсію 20930,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 10735,93 грн; з 01 березня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 13415,93 грн; з 01 квітня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 13415,93 грн; з 01 травня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн; сума заборгованості 13415,93 грн; з 01 червня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 13415,93 грн; з 01 липня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 10194,07 грн, сума заборгованості 13415,93 грн; з 01 серпня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 23610,00 грн; з 01 вересня 2024 року призначено пенсію 23610,00 грн, фактично виплачено 23610,00 грн.

Загальний розмір призначеної пенсії позивачу складає 530458,94 грн, фактично виплачено 339109,81 грн, заборгованість за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року та з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року складає 191349,13 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача має бути відновленим шляхом зобов`язання виплати заборгованості по пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, :

1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;

6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;

12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII у редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії).

Статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У статті 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Судами встановлено, що відповідач фактично визнає ту обставину, що пенсійні кошти за спірний період нараховані та обліковані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії. Разом з тим, відповідач не вказав конкретну норму Закону № 1058-IV, що надає йому право невиплачувати пенсію, у тому числі за минулий час.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем припинено виплату пенсії позивачу за минулий час без прийняття відповідного рішення.

Однак відповідач наполягає на тому, що виплату таких коштів буде здійснено при надходженні відповідних коштів з Державного бюджету України до бюджету Пенсійного фонду України.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Слід зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Як зазначалось, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-VI.

Жодних змін до Закону № 1058-VI з приводу особливостей виплати пенсіонерам, заборгованості по пенсії Верховною Радою не приймалось.

Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України, від обов`язку виконання приписів Закону № 1058-VI та здійснити таку виплату, та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсійної виплати, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Former King of Greece and Others v. Greece», Заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (Заява № 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції», № 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Хентріх проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A № 296-A, та «Кушоглу проти Болгарії», № 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» Суд звертав увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Тобто, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Отже, правових підстав для невиплати заборгованості по пенсійним виплатам судом не встановлено.

Суд зазначає, що відповідач, здійснивши на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі №440/15825/23 перерахунок позивачу пенсії, безпідставно, всупереч вимог частини другої статті 46 Закону №1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по пенсійним виплатам.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача, що позовна вимога позивача фактично спрямована на виконання рішення по справі № 440/15825/23, що виключає можливість подання окремого позову щодо стягнення заборгованості, з огляду на наступне.

Предметом позову у справі № 440/15825/23 була правомірність відмови управління у перерахунку пенсії за вислугою років у розмірі 60 відсотків місячної (чинної) заробітної плати.

Відтак, у межах справи № 440/15825/23 не розглядалось питання нарахування та виплати заборгованості з пенсії, яка виникла після її перерахунку, не надавалась оцінка розміру такої заборгованості та порядку її виплати.

Відтак, заявлені позовні вимоги не стосуються порядку виконання судового рішення (по справі № 440/15825/23), не є аналогічними, отже, в даному випадку наявні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що невиплата пенсії позивачу заборгованості з пенсії за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року та з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року у розмірі 191349,13 грн., з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручанням у право власності позивача, і таке втручання не є законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 360/1084/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць