Справа № 260/1353/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2025 року м. Ужгород№ 260/1353/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ у Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), яким просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування ОСОБА_1 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 року, періоду роботи в росії, районі Крайньої Півночі Ханти-Мансійський автономний округ з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. в ООО «Сибирський комплекс» (графа 21-22, запис в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.10.1985року) з урахуванням довідоки про доходи від 29.07.2017 року № 264- 07/17 та №264-08/17, довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 що уточнює особливий характер або умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій, період роботи в ТОВ А.С.Т. з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р.;

- скасувати рішення від 29.09.2023 р. за № 67 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській призначити пенсію з дня права, 24.06.2023 року ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 року: період роботи в росії, районі Крайньої Півночі Ханти-Мансійський автономний округ з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. в ООО «Сибирський комплекс» (графа 21-22, запис в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.10.1985 року) та довідки про доходи від 29.07.2017 року № 264-07/17 та № 264-08/17, довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 що уточнює особливий характер або умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій, період роботи в ТОВ «АСТ» з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. (гр.9-10 запис в трудовій книжці № НОМЕР_1 від 15.10.1985року) та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р.;

- стягнути судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком після досягнення пенсійного віку, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.09.2023 р. за № 67 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що відповідачем 2 відмова мотивована тим, загальний страховий стаж складає 26 років 01 місяців та 25 днів, з необхідних 30 років, тому є недостатнім для призначення пенсії за віком. Вважає, що дане рішення є протиправним, з огляду на що підлягає скасуванню.

Представником відповідача 1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, подано до суду відзив на позов, відповідно до якого вважає позовні вимоги не обґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що структурним підрозділом, що призначає пенсію, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Представник зазначає, що враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, відсутні підстави призначити пенсію.

Представник відповідача 2, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так, як трудові книжки та довідка, подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії не підтверджують спірні періоди роботи.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 21 вересня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши необхідні документи.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для розгляду.

29 вересня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням про відмову у призначенні пенсії № 67 відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

Відповідачем 2 у вищезгаданому рішенні було зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 р. з 01.06.1992 по 26.04.1993 та згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 12.05.1992 по 16.05.1993 так, як зазначені періоди роботи на одному підприємстві, але періоди не збігаються (потребують уточнення), а також період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 23.05.1993 по 25.12.1994 не зараховано до страхового стажу так, як є виправлення в даті створення наказу на прийняття на роботу, що не завірено належним чином.

Також не взято до уваги довідку № 264-06/17 від 29.07.2017 про стаж роботи на пільговій посаді з 29.08.2007 по 29.07.2017 так як з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.

Відповідач 2 вказав, що згідно наданих документів заявник набуде право з 24.06.2026 року. Разом з тим, вік заявника 60 років, а страховий стаж особи становить 15 років 04 місяці 04 дні.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача 2 щодо призначення пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як передбачено статтею 62 Закону України Закон України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача, згідно записів трудових книжок, не зараховано:

- період роботи з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. в ТОВ «АСТ» згідно записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 так, як зазначений період не збігається з періодом роботи з 12.05.1992 по 16.05.1993 в ТОВ АСТ згідно трудової книжки від 17 липня 1986 року НОМЕР_2 та потребує уточнення;

- період роботи з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р. в МП «Ліссервіс» згідно записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 так, як є виправлення в даті створення наказу на прийняття на роботу, що не завірено належним чином.

Згідно довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 р. про стаж роботи на пільговій посаді до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р., так як з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав до ГУ ПФУ в Закарпатській області, в тому числі, трудову книжку від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та трудову книжку від 17.07.1986 НОМЕР_2 .

Згідно даних записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в ТОВ «АСТ» на посаді директора з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р., що підтверджується відповідними записами:

1. Запис № 9 - 01.06.1992 року прийнятий на посаду директора в ТОВ «АСТ» на підставі наказу № 6-К від 01.0.1992 р.;

2. Запис № 10 - 26.04.1993 року звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі наказу № 4-К від 30.04.1993 р.

Згідно даних записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював в МП «Ліссервіс» на посаді заступника директора з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р., що підтверджується відповідними записами:

1. Запис № 13 - 23.05.1993 року прийнятий на посаду заступника в МП «Ліссервіс» на підставі наказу № 162 від 23.05.1993 р.;

2. Запис № 14 - 25.12.1994 року звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією за згодою сторін на підставі наказу № 216 від 25.12.1994 р.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначених вище трудових книжок, судом встановлено, що відомості про спірні періоди роботи внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Доказів визнання недостовірними записів трудову книжку від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та трудову книжку від 17.07.1986 НОМЕР_2 щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладений також у Постанові Верховного суду від 04 липня 2023 року по справі № 580/4012/19.

Враховуючи, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, працівник не може нести і негативних наслідків щодо порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Відповідно до оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. згідно довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 р. так, як з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.

Суд констатує, що відповідно до довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 р. ОСОБА_1 працював в ООО «Сибірський комплекс» повний робочий день з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. в якості майстра з експлуатації н/г свердловин вахтовим методом роботи.

Разом з тим, трудова книжка від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 містить відповідні записи про періоди роботи позивача в ООО «Сибірський комплекс» в період з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. (запис № 21 та запис № 22).

Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29.06.2004 № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №21-457а14.

Суд зазначає, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, у силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 р. є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу відповідача 2 на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем 2 дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Враховуючи викладене, період роботи з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. в ТОВ «АСТ» згідно записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 , період роботи з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р. в МП «Ліссервіс» згідно записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 , період роботи в ООО «Сибірський комплекс» згідно довідки № 264-06/17 від 29.07.2017 р. безпідставно не враховані до його страхового стажу, а відмова відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача такі періоди порушує право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 29 вересня 2023 року № 67 є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке рішення слід скасувати як протиправне.

Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують наявність у позивача необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що позивач із заявою про призначення пенсії за віком звернувся 21.09.2023 року, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку (60 років), а отже позивач має право на призначення та виплату пенсії з наступного дня після досягнення пенсійного віку, тобто з 24 червня 2023 року.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача 2 та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, суд вважає, що зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи та призначення пенсії за віком буде належним та ефективним захистом прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, судовий збір у розмірі 1211,20 грн, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29 вересня 2023 року за № 67 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «АСТ» з 01 червня 1992 року по 26 квітня 1993 року в згідно трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 ; період роботи в МП «Ліссервіс» з 23 травня 1993 року по 25 грудня 1994 року згідно трудової книжки від 17 липня 1986 року НОМЕР_2 ; період роботи в ООО «Сибірський комплекс», районі Крайньої Півночі Ханти-Мансійський автономний округ, з 29 серпня 2007 року по 29 липня 2017 року згідно трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та довідок про доходи від 29 липня 2017 року № 264-07/17 та № 264-08/17, довідки №264-06/17 від 29 липня 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24 червня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк