Справа № 280/7991/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
19 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/7991/24
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі № 280/7991/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в справі № 280/7991/24.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в справі № 280/7991/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасовано.

Ухвалено в справі № 280/7991/24 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у не проставленні у військово-обліковому документі ОСОБА_1 відмітки про виключення його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 проставити у військово-обліковому документі ОСОБА_1 відмітки про виключення його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 28 вересня 2010 року.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неповернення ОСОБА_1 військового квитка.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути військовий квиток ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії.

ОСОБА_1 подано до Третього апеляційного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 280/7991/24 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) судових витрат з оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн, з яких 4 000 грн - витрати, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції, 3 500 грн - витрати, понесені в суді апеляційної інстанції.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до частини третьої статті 252 КАС України (в тому самому порядку, що й судове рішення).

Дослідивши обставини справи, суд доходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення має бути задоволена частково з наступних підстав.

За приписами частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 143 КАС якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Тобто, обов`язковою умовою для вирішення питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення у справі є подання стороною заяви до закінчення судових дебатів про неможливість подання доказів на підтвердження розміру судових витрат та подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідних доказів.

Судом встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції від 29 січня 2025 року отримана представником позивача Романюк А.Ф. 30 січня 2025 року, що власне й підтверджено представником позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення, проте докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги, укладена 22 жовтня 2024 року, акт виконаних робіт від 22 жовтня 2024 року, товарний чек від 22 жовтня 2024 року) подані тільки 07 лютого 2025 року, тобто із порушення п`ятиденного строку на подання таких доказів, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Позивачем та його представником в заяві про ухвалення додаткового рішення не приведено будь-яких обставин в обґрунтування підстав неможливості подання таких доказів протягом встановленого законом строку.

Відтак, заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, залишається судом без розгляду.

Разом з тим, суд доходить до висновку, що заява в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, має бути задоволена.

Факт надання позивачу професійної правничої допомоги та понесення позивачем відповідних витрат у суді першої інстанції підтверджено документально, а саме: договором про надання правничої допомоги, укладеним 20 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Романюк А.Ф., додатковою угодою № 1 до цього договору від 20 серпня 2024 року, за умовами якої вартість послуг з підготовки позовної заяви складає 4000 грн, актом виконаних робіт від 23 серпня 2024 року, товарним чеком, за яким адвокатом отримано від ОСОБА_1 сума в розмірі 4000 грн за підготовку позовної заяви (а.с. 16-17).

За змістом частин третьої п`ятої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/73 9/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку необхідно стягнути на користь позивача, суд враховує рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду заявником документів, їх значення для спору, та доходить до висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу (4 000 грн) є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), значенням справи для позивача.

Відтак, в розглядуваному випадку, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності розміру таких послуг, суд доходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню сума правничою допомоги, понесена позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, в розмірі 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 252 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі № 280/7991/24 задовольнити частково.

Ухвалити в справі № 280/7991/24 додаткове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Заяву ОСОБА_1 в частині ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн, понесених під час апеляційного розгляду справи № 280/7991/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 19 лютого 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко