Справа № 160/13393/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/13393/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

за участю представника позивача за первісним позовом Левчука М.О.,

розглянувши в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року (головуючий суддя Кучугурна Н.В., повний текст 15.11.2024 року)

в адміністративній справі №160/13393/24

за позовом Військової частини НОМЕР_1 до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся 23.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, просив (а.с.1-3 т.1):

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 325 227 гривень 17 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 №5 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2023 №144 ОСОБА_1 зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням. Станом на 06.04.2024 ОСОБА_1 не надав будь-яких підтверджуючих документів про перебування на лікуванні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 №885 призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу ОСОБА_1 .. В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 в період з 04.01.2023 по 13.01.2023 знаходився на лікуванні в КНП «Госпіталь ветеранів війни», після завершення лікування до військової частини НОМЕР_1 не прибув та по день звернення до суду знаходиться поза межами військової без законних на те підстав, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

За час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 02.05.2024 №5611, отримав грошове забезпечення у розмірі 325 227 грн 17 коп., на яке він не мав права, оскільки згідно з п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

17.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , просив (а.с. 39-54 т. 1):

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 № 851/4од «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 »;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 15.12.2022, 22.12.2022, 29.12.2022 про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 15.12.2022, 22.12.2022, 29.12.2022 про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби з прийняттям відповідного рішення про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що службове розслідування, проведене заступником командира військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом №885 від 06.04.2024 за фактом нез`явлення ОСОБА_1 з лікувального закладу та відсутності на військові службі без поважних причин з 06.01.2023, було формальним, без всебічності, повноти та об`єктивності, а відображені в акті службового розслідування висновки належним чином не вмотивовані та протирічать один одному. Після проходження лікування у КНП «Госпіталь ветеранів війни» у він повернувся до постійного місця розташування військової частини та наголошував на необхідності розгляду раніше поданих ним рапортів та направлення його на проходження ВЛК у зв`язку з рекомендаціями лікарів та суттєвим погіршенням його здоров`я.

ОСОБА_1 вказує, що пунктом 6 оскаржуваного наказу внесено зміни до наказу командира військової частини від 05.01.2023 №5, в якому ОСОБА_1 вважається таким, що 04.01.2023 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни». При цьому, в матеріалах службового розслідування міститься витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5, в якому зазначено, що начебто старший сержант ОСОБА_1 вибув до КНП «Госпіталь ветеранів війни». Тобто, до внесення змін у наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 №851/нод, у наказі №5 від 05.01.2023 не було визначено те, що старшого сержанта ОСОБА_1 направляли до КНП «Госпіталь ветеранів війни». Отже, виникає питання, яким чином в основу службового розслідування було покладено наказ Військової частини НОМЕР_1 №5 від 05.01.2023, якщо в ньому до винесення спірного рішення взагалі був відсутній старший сержант ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 зазначає, що керівництво військової частини знало про його місцезнаходження, оскільки телефон він не змінював, на телефонні дзвінки відповідав, вказане підтверджується письмовими поясненнями свідків. Вважає, що службове розслідування є спробою приховати бездіяльність військової частини щодо ненаправлення його на військово-лікарську комісію, про що є відповідні висновки лікарів.

Матеріали службового розслідування не містять інформації про те, яким чином ОСОБА_1 знаходився у Житомирській області, хоча Військова частина НОМЕР_1 розташована за іншою адресою. Відсутня інформація й про факт вибуття з місця основної дислокації, про факт прибуття, факт переміщення військовослужбовця. Крім того, матеріали службового розслідування базуються на службовій характеристиці, яка не містить дати її складання. Однак, містить недостовірну інформацію про те, що після госпіталізації зв`язок було втрачено, що спростовується поясненнями свідків. В той же час, діагноз практично здоровий не відповідає дійсності, оскільки прямо протирічить фактичним обставинам, медичним висновкам, як зокрема маються у Військовій частині НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року:

відмовлено у задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 325 227 грн 17 коп. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби;

відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Свою позицію суд першої інстанції щодо первісного позову обґрунтував тим, що доказів, які б свідчили про ініціювання та проведення службового розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб, до матеріалів справи не надано.

Щодо зустрічного позову суд першої інстанції свою позицію обґрунтував тим, що у справі не надано доказів, які б свідчили про розгляд Військовою частиною НОМЕР_1 вказаних ОСОБА_1 рапортів. Проте, не надано і доказів про отримання цих рапортів Військовою частиною НОМЕР_1 , що надає підстави для відмови у задоволенні первісного та зустрічного позову.

З рішенням суду першої інстанції не погодилися позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, подали апеляційні скарги.

Позивач за первісним позовом (військова частина НОМЕР_1 ) просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги за первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

Учасники справи подали відзиви на відповідні апеляційні скарги.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав свою позицію щодо рішення суду першої інстанції. Просить його апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову, прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги по зустрічному позову відмовити.

Позивач за зустрічним позовом подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

06.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ №885 «Про призначення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 », згідно якого наказано провести службове розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 ; проведення службового розслідування доручити заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення майору; службове розслідування провести та подати акт службового розслідування встановленим порядком в термін до 05.05.2024 року.

Згідно акту службового розслідування, що складений 03.05.2024 (зареєстрований у Військовій частині НОМЕР_1 04.05.2024) запропоновано:

За порушення військової дисципліни, а саме та відсутність на військовій службі без поважних причин з 14.01.2023 року по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення віл виконання обов`язків військової служби за контрактом, військовослужбовця, яким перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частин НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 направити до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України.

Вжити заходів та підготувати позовні заяви до суду з метою стягнення грошових коштів зі старшого сержанта ОСОБА_1 за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 15 розділу І, пункту 5 розділу 16 та пункту 15 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшому сержанту ОСОБА_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин та позбавити премії за вересень, жовтень 2023 року та грудень 2023 року - травень 2024 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за лютий 2023 року- травень 2024 року.

Внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 №5, в якому вважати сержанта ОСОБА_1 таким, що 04.01.2023 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни».

Позивач за первісним позовом вважає, що своїми діяннями військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 325 227 грн 17 коп.

У свою чергу, ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Позивач за зустрічним позовом ( ОСОБА_1 ) вважає протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Суд першої інстанції у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, норми Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, норми Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-1X.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Позивач за первісним позовом вважає, що сума грошового забезпечення 325227 грн 17 коп. є безпідставно набутими коштами, які мають бути відшкодовані ОСОБА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_1 вважає протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що для вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, слід дослідити правомірність прийняття наказу від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (№ 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV.

Відповідно до статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно зі статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.

Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Так, згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується:

характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 86 цього ж Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення.

До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення.

Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.

До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Отже, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 06.04.2024 року №885 заступником командира Військової частини НОМЕР_1 з морально - психологічного забезпечення проведено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувальною закладу та відсутності на військовій службі без поважних причин з 06.01.2023 року військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня його вини чи дії або бездіяльності стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022. в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частій) від 18.11.2022 року №24 сержант ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 року №63, сержант ОСОБА_1 призначений на посаду сержанта із матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 року №5, сержант із матеріального забезпечення 2 аеромобільної роти І аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 вибув на лікування до КНП «госпіталь ветеранів війни».

Відповідно до наказу командира військової частіш НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2023 року №144, сержант із матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 звільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Отже, матеріалами справи підтверджується, що сержант ОСОБА_1 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни» згідно наказу від 05.01.2023 року, зарахований у розпорядження згідно наказу від 21.05.2023 року №144.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що службове розслідування призначено згідно наказу від 06.04.2024 року, тобто більше ніж через рік після вибуття на лікування та через 11 місяців після зарахування ОСОБА_1 у розпорядження.

Позивач за первісним позовом зазначає, що військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира Військової частин НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_1 , який 05.01.2023 року вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни», надалі, за весь період ймовірного лікування не надав жодних документів, які б підтверджували факт його госпіталізації та перебування па стаціонарному лікуванні.

З 06.01.2023 року по теперішній час місцезнаходження даного військовослужбовця невідоме та зв`язок з ним відсутній.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно акту службового розслідування від 03.05.2024 запропоновано не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин та позбавити премії за вересень, жовтень 2023 року та грудень 2023 року - травень 2024 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за лютий 2023 року- травень 2024 року (а.с. 12-15т.1).

Таким чином вказаним актом визначено не виплачувати грошове забезпечення ОСОБА_1 не після проведення службового розслідування, а за період, в якій грошове забезпечення ОСОБА_1 вже було нараховане та виплачено (т.т. до службового проведення розслідування).

Відповідно до наказу командира військової частин НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 року №101, військовослужбовець, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_1 , який 05.01.2023 року вибув на лікування до КНП «госпіталь ветеранів війни», станом на 06.04.2024 року за весь період ймовірного лікування не надав жодних документів, які б підтверджували факт його перебування на стаціонарному лікуванні.

Згідно до повідомлення з КНП «госпіталь ветеранів війни» від 09.04.2024 року №119 старший сержант ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному ліку ванні з 04.01.2023 року по 13.01.2023 року в центрі неврологічної допомоги та психологічної реабілітації зазначеного закладу.

В акті службового розслідування зроблено висновок, що військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 , який 04.01.2023 року вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни», де перебував на стаціонарному лікуванні до 13.01.2023 року.

Однак, закінчивши лікування, в район тимчасового розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 або ж до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 не прибув та з 14.01.2023 року відсутній на військовій службі без поважних причин, оскільки жодних документів, які б спростовували факт незаконної відсутності не надав. До того ж, своїми діяннями старший сержант ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 325 227 грн 17 коп., що підтверджується довідкою фінансово-економічної служби від 02.05.2024 року №5611.

Позивач за первісним позовом зазначає, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший сержант ОСОБА_1 з 14.01.2023 року відсутній на військовій службі без поважних причин та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби за контрактом у Збройних Силах України, чим порушив військову дисципліну та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбачене частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. На день складання акту службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина старшого сержанта ОСОБА_1 виражається у формі прямого умислу.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність під час проведення службового розслідування не встановлено.

Своїми діями військовослужбовець військової служби за контрактом, старший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів, а саме статті 11 Сатуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка зазначає, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувані службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно з якими військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою внучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, точно та вчасно виконувати поставлені йому завдання, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є:

Особиста недисциплінованість старшого сержанта ОСОБА_1 та недбале ставлення до обов`язків військової служби за контрактом у Збройних Силах України.

Виходячи із зазначеного в акті службового розслідування запропоновано:

За порушення військової дисципліни, а саме та відсутність на військовій службі без поважних причин з 14.01.2023 року по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення віл виконання обов`язків військової служби за контрактом, військовослужбовця, яким перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частин НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 направити до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України.

Вжити заходів та підготувати позовні заяви до суду з метою стягнення грошових коштів зі старшого сержанта ОСОБА_1 за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 15 розділу І, пункту 5 розділу 16 та пункту 15 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшому сержанту ОСОБА_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин та позбавити премії за вересень, жовтень 2023 року та грудень 2023 року - травень 2024 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за лютий 2023 року- травень 2024 року.

Внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 №5, в якому вважати сержанта ОСОБА_1 таким, що 04.01.2023 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни» м. Бердичів.

05.05.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видано наказ №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 » (а.с. 10-15 т.1).

В наказі вказано, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 06.04.2024 року №885 проведено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу та відсутності на військовій службі без поважних причин з 06.01.2023 року військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня його вини, чи дії або бездіяльності стали причиною вчинення правопорушення.

З 14 січня 2023 року по теперішній час місцезнаходження даного військовослужбовця невідоме та зв`язок з ним відсутній.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший сержант ОСОБА_1 з 14.01.2023 року відсутній на військовій службі без поважних причин та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби за контрактом у Збройних Силах України, чим порушив військову дисципліну та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбачене частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Своїми діями військовослужбовець прийнятий на військове службу за контрактом старший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів, а саме:

статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювач п свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка зазначає, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою внучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, точно та вчасно виконувати поставлені йому завдання, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Своїми діяннями військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 325 227 грн 17 коп.

На підставі Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою недопущення подібних випадків у подальшому наказано:

1. За порушення військової дисципліни, а саме за відсутність на військовій службі без поважних причин з 14.01.2023 року по теперішній час, порушення вимог статей 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби за контрактом, на підставі пункту «е» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти стягнення пониження у військовому званні на один ступінь.

2. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 направити до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України.

3. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, начальнику юридичної служби, - вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду, з метою стягнення грошових коштів зі старшого сержанта ОСОБА_1 , за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 .

4. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 15 розділу 1 пункту 5 розділу 16 та пункту 15 розділу 34 Порядку виплати грошовою забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшому сержанту ОСОБА_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин та позбавити премії за вересень, жовтень 2023 року та грудень 2023 року - травень 2024 року, а також не виплачували додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02 2022 №168 за лютий 2023 року - травень 2024 року .

4.1. Занести 325 227 гривень 17 копійок до Книги нестач військової частини НОМЕР_1 .

5. Начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 згідно пункту 76 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, старшого сержанта ОСОБА_1 - понизити у військовому званні на один ступінь.

6. Начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 , внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 №5, в якому вважати сержанта ОСОБА_1 таким, що 04.01.2023 вибув на лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни».

Слід взяти до уваги, що Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ініціювання та проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 з метою встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення.

Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З пункту 1 розділу V Порядку №608 вбачається, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ №885 «Про призначення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

За наслідками проведеного службового розслідування і був виданий оскаржуваний у цій справі наказ від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач за зустрічним позовом, як на одну з підстав визнання цього наказу протиправним ОСОБА_1 посилається на те, що пунктом 6 наказу від 05.05.2024 №851/нод внесено зміни до наказу командира військової частини від 05.01.2023 №5, в якому ОСОБА_1 вважається таким, що 04.01.2023 вибув на лікування до КНП «госпіталь ветеранів війни» АДРЕСА_1 . При цьому, в матеріалах службового розслідування міститься витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.01.023 №5, в якому зазначено, що начебто старший сержант ОСОБА_1 вибув до КНП «госпіталь ветеранів війни» АДРЕСА_1 . Тобто, до внесення змін у наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 №851/нод, у наказі №5 від 05.01.2023 не було визначено те, що старшого сержанта ОСОБА_1 направляли до КНП «госпіталь ветеранів війни» АДРЕСА_1 . Отже, виникає питання, яким чином в основу службового розслідування було покладено наказ Військової частини НОМЕР_1 №5 від 05.01.2023, якщо в ньому до винесення спірного рішення взагалі був відсутній старший сержант ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції відхилив вказані доводи (з чим погоджується суд апеляційної інстанції), з огляду на таке.

Пунктом 6 наказу від 05.05.2024 №851/нод внесені зміни до наказу від 05.01.2024 №5 лише щодо дати вибуття сержанта ОСОБА_1 до КНП «госпіталь ветеранів війни» м. Бердичів.

Натомість, ці зміни не впливають на саму суть наказу від 05.01.2024 №5, яким підтверджується те, що ОСОБА_1 вибув до КНП «госпіталь ветеранів війни» м. Бердичів.

Крім цього, довідка від 09.04.2024 №119 Комунального некомерційного підприємства «госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради, якою повідомлено про те, що військовослужбовець, сержант ОСОБА_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні з 04.01.2023 по 13.01.2023 в центрі неврологічної допомоги та психологічної реабілітації. Виписаний 13.01.2024, виписка-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого видана на руки пацієнту.

Наведена виписка, копія якої надана до матеріалів справи також свідчить про те, що з 04.01.2023 по 13.01.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, вказаними вище документами підтверджується те, що ОСОБА_1 з 04.01.2023 по 13.01.2023 перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради.

Водночас, перебування ОСОБА_1 з 04.01.2023 по 13.01.2023 на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради не ставиться під сумнів і Військовою частиною НОМЕР_1 , про що свідчать матеріали службового розслідування.

Натомість, за результатами службового розслідування було встановлено відсутність ОСОБА_1 на військовій службі без поважних причин з 14.01.2023 і на час проведення цього розслідування, тобто, встановлено відсутність ОСОБА_1 на військовій службі вже після його виписки з Комунального некомерційного підприємства «госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради (виписка відбулась 13.01.2023).

Матеріали справи не містять (не надано ОСОБА_1 ) доказів про те, що після лікування в КНП «госпіталь ветеранів війни» він повернувся до постійного місця розташування військової частини НОМЕР_1 .

Слід зазначити, що надані до зустрічного позову копії медичних документів свідчать про те, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у певні періоди 2022 року, тоді як матеріалами службового розслідування встановлено відсутність ОСОБА_1 на військовій службі без поважних причин з 14.01.2023 і на час проведення цього розслідування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції у цьому випадку позивачем за зустрічним позовом не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав для скасування наказу від 05.05.2024 №851/нод, виданого за результатами проведеного службового розслідування.

Слід зазначити, що відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову.

Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Поряд з цим, доказів про доведення наказу від 05.05.2024 №851/нод до ОСОБА_1 під підпис із зазначенням дати доведення, матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять акт, засвідчений підписами не менше двох свідків, у разі відмови ОСОБА_1 поставити свій підпис про ознайомлення з наказом.

Позивач за первісним позовом зазначає, що оскільки не було відоме місце перебування ОСОБА_1 , то не було можливості направити вказаний наказ.

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у ВЧ НОМЕР_1 не було перешкод направити вказаний наказ за місцем проживання ОСОБА_1 .

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи №825/2328/16 (постанова від 22.05.2020) Верховним Судом сформульовано таку правову позицію:

«саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права:

«протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Таким чином, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення.

У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права:

«протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»;

межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини:

чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Поняття «пуризм» (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ.

«Правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 640/6452/19 та від 18.01.2023 у справі № 500/26/22.

Позивач за зустрічним позовом скористався правом на звернення до суду з вимогами про оскарження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 ».

Проте, доказів поважності причин відсутності ОСОБА_1 на військовій службі у період з 14.01.2023 і по час проведення службового розслідування, не надано.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №851/нод «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 325 227 гривень 17 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

В акті службового розслідування (п.3.10.) указано, що військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 не прибув та з 14.01.2023 року відсутній на військовій службі без поважних причин; своїми діяннями старший сержант ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 325 227 гривень 17 копійок, що підтверджується довідкою фінансово-економічної служби від 02.05.2024 року №5611.

Цим актом запропоновано вжити заходів та підготувати позовні заяви до суду з метою стягнення грошових коштів зі старшого сержанта ОСОБА_1 за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 .

В наказі про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності від 05.05.2024 №851/нод вказано (пункти 3, 4.1.):

помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, начальнику юридичної служби, - вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду, з метою стягнення грошових коштів зі старшого сержанта ОСОБА_1 , за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 ; занести 325227 гривень 17 копійок до Книги нестач військової частини НОМЕР_1 .

Позивач за первісним позовом (Військова частина НОМЕР_1 ) вважає, що переплата грошового забезпечення в сумі 325227 гривень 17 копійок має бути відшкодована ОСОБА_1 .

З цього приводу слід зазначити, що підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-1X.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти (п.2);

матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (п.4);

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (п.5).

Частинами 1-3 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Статтею 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» врегульовані питання проведення службового розслідування.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у 15-ти денний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (ст.27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Порядок №608 містить розділ VIII. «Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди».

1. У разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

2. Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати:

наявність шкоди;

протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна);

умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

3. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Аналізуючи вказані норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини військовослужбовці несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються, зокрема, від матеріальної відповідальності за ці порушення.

При цьому, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Отже, за наявності підстав для притягнення військовослужбовця, з-поміж іншого, до матеріальної відповідальності, має бути проведено службове розслідування.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у цій справі службове розслідування стосовно ОСОБА_1 було призначено та проведено за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Як видно з акту службового розслідування, дисциплінарне стягнення було накладене за невиконання обов`язків військовослужбовця, зокрема, статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до п.15 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України, грошове забезпечення, з-поміж іншого, не виплачується, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Згідно з матеріалами службового розслідування, за результатами якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 був відсутній на службі з 13.01.2023 і по час проведення службового розслідування його місцезнаходження було невідомо, тобто, ОСОБА_1 не виконував обов`язки військової служби більше одного року.

При цьому, відповідно до довідки від 02.05.2024 №5611 Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 за період із січня 2023 року по грудень 2023 року нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до п.3 Розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Натомість, під час проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди додатково необхідно з`ясувати:

наявність шкоди;

протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна);

умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

Однак, матеріали службового розслідування, яке проведене за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого сержанта ОСОБА_1 , за результатами якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зазначених висновків не містять.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ініціювання та проведення службового розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб, то відповідачем не встановлено належним чином наявність шкоди, її розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та ін.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення первісного позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ.

Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у 5-ти денний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності.

У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Встановлені вище обставини та наведені норми чинного законодавства дають підстави для висновку про відмову у задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 325 227 гривень 17 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 також заявив вимоги про:

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 15.12.2022, 22.12.2022, 29.12.2022 про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 15.12.2022, 22.12.2022, 29.12.2022 про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби з прийняттям відповідного рішення про направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.

Так, до зустрічного позову ОСОБА_1 були надані копії рапортів від 15.12.2022, від 22.12.2022, від 29.12.2022, у яких ОСОБА_1 просив забезпечити надання йому можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби, для чого видати йому у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про розгляд Військовою частиною НОМЕР_1 вказаних вище рапортів, при цьому, матеріли справи не містять і доказів про отримання цих рапортів Військовою частиною НОМЕР_1 .

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 325 227 гривень 17 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи позивача.

Доводи апеляційних скарг щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 18.02.2025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 18.02.2025.

В повному обсязі постанова виготовлена 18.02.2025.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова