Справа № 340/3145/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/3145/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 ( суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі №340/3145/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС в Кіровоградській області № від 16.06.2021 та податкову вимогу №Ф-0974-1128 від 02.05.2024.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на 01.01.2023 в ІКП ОСОБА_1 по платежу 71040000 обліковується переплата в сумі 2010,18 гривень. ФОП ОСОБА_1 19.01.2023 подано Податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, що містить у своєму складі Відомості про зарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 2022 рік та визначено базу нарахування єдиного внеску за січень та лютий 2023 року в сумі 2860,00 гривень. В ІКП ОСОБА_1 по строку 13.03.2023 відображено єдиний внесок нарахований платником відповідно до поданої Податкової декларації в сумі 2860,00 гривень. Таким чином станом на 13.03.2023 недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 849,82 гривень. У 2023, 2024 роках платником ОСОБА_1 єдиний внесок не сплачувався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 23.02.2005 була зареєстрована фізичною особою підприємцем.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення проведено 25.08.2023 (а.с.13).

В травні позивачем отримано вимогу ГУ ДПС в Кіровоградській області №Ф-0974-1128 від 02.05.2024, з якої встановлено, що станом на 30.04.2024 заборгованість становить 849,82 грн.

Разом з вимогою, позивач отримала рішення № від 16.06.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, на підставі якого сформовано вказану вище вимогу.

Позивач вказує, що в періоді її діяльності, як фізичної особи підприємця, податки сплачувались своєчасно та в повному обсязі, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями (а.с.23-62).

Вказує, що нею, як ФОП було сплачено ЄСВ за квітень-серпень 2019 на загальну суму 4590,00 грн. помилково на рахунок з кодом бюджетної класифікації 71010000, в зв`язку з чим в картці особового рахунку за кодом бюджетної класифікації 71040000 утворилась заборгованість в сумі 4590,30 грн. Перерахування помилково сплаченої суми ЄСВ на відповідний рахунок було здійснено податковим органом 26.11.2019, за заявою ФОП ОСОБА_1 від 21.11.2019.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464- VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, зазначені положення у редакції, яка діяла до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.

Надалі ж, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

В частині сьомій статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).

Матеріалами справи встановлено, що з рішення про розгляд скарги від 10.01.2020 за №1254/6/99-00-08-06-01-06 вбачається, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів (станом на 31.10.2019) заборгованість ФОП ОСОБА_1 становила 1827,61 грн. На підставі вказаних даних ГУ ДПС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 за № Ф-149405-52. Під час розгляду скарги встановлено, що 26.11.2019 сума заборгованості зазначена у вимозі, фізичною особою підприємцем погашена самостійно. Отже, вимога про сплату боргу від 13.11.2019 за №Ф-189405-52 вважається відкликаною (а.с.70).

Відповідно до рішення про розгляд скарги від 20.07.2023 за №19714/6/99-00-06-02-01-06 встановлено, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків, станом на 31.03.2023 заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом становила 849,82 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі самостійно визначеного боржником зобов`язання в розмірі 2860 грн. в Податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2022 рік від 19.01.2023 за №. На підставі вказаних даних, ГУ ДПС в Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу від 12.04.2023 №Ф-2185-1128. Однак, оскаржувана вимога підлягає скасуванню, оскільки направлена платнику з порушенням терміну, передбаченого п. 3 розд. VI Інструкції. За наведених обставин, ДПС України прийнято рішення про скасування вимоги від 12.04.2023 №Ф-2185-1128 та зобов`язання ГУ ДПС у Кіровоградській області сформувати та направити нову вимогу, з урахуванням прийнятих висновків (а.с.72-73).

До матеріалів справи долучено копію податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2022 рік від 19.01.2023 за № (а.с.59-61), в якій вказано суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті за даними звітного періоду 2860 грн. (а.с.59, зв. бік), які сплачені позивачем відповідно до платіжного доручення №1125 від 18.02.2022 на суму 1430 грн. та №1154 від 28.03.2022 на суму 1430 грн. (а.с.62), що свідчить про відсутність у позивача заборгованості.

Отже, в період з 2019 по 2022 року позивачем сплачувався ЄСВ у встановлених розмірах, що підтверджено відповідними банківськими документами, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.24-34,42-47,49,53-58,62).

При цьому відповідачем не надано обґрунтованого розрахунку щодо виникнення заборгованості в розмірі 849,82 грн.

Колегія суддів, відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, що єдиний внесок підлягає обов`язковій сплаті, а зазначений факт не був повністю досліджений судом першої інстанції у повному обсязі та не був прийнятий до уваги судом у якості доводів відповідача щодо правомірного нарахування зазначеної суми податкового боргу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог апеляційної скарги та, відповідно, відсутність підстав для її задоволення.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 в адміністративній справі №340/3145/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 лютого 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова