Справа № 640/9546/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/9546/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

-визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку, розрахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, часу навчання курсантом у військовому училищі, що дорівнює календарному періоду проходження строкової військової служби, та половини строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві додатково зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку, розрахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступних додаткових періодів: навчання курсантом у військовому училищі, що дорівнює календарному періоду проходження строкової військовій службі, з 11 серпня 1964 року до 16 вересня 1967 року тривалістю 3 роки 1 місяць 7 днів; половину строку навчання за денною формою навчання на військово-юридичному факультеті у вищому навчальному закладі з 28 серпня 1970 року до 27 червня 1974 року тривалістю 3 роки 10 місяців, тобто 1 рік 11 місяців; а загалом - 5 років 7 днів;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 12 березня 2020 року з урахуванням фактично виплачених раніше сум.

В обґрунтування позову зазначено, що з 20 серпня 1974 року позивач працював на посадах судді різних судових інстанцій та останнє місце роботи - суддя Верховного Суду України.

Позивач зазначив, що має загальний стаж військової служби понад 42 роки, в тому числі більше 32 років безпосередній роботи суддею, який дорівнюється до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Постановою Верховної Ради України від 30 листопада 2006 року № 406-V позивача було звільнено з посади судді Верховного Суду України у відставку, у зв`язку з поданням заяви про відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконанню обов`язків судді.

Наказом Голови Верховного Суду України від 12 грудня 2006 року № 1000-к позивача виключено зі складу суддів Верховного Суду України та призначено виплачувати звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район) та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у справі № 640/12306/21 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 12.03.2020.

За змістом розпорядження ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок від 09.11.2021 року (рішення №8) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 74% від розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, виходячи лише зі стажу безпосередньої роботи суддею з 20 серпня 1974 року по 15 грудня 2006 року (32 роки 3 місяця 27 днів).

При цьому, позивач зазначив, що в послужному списку та довідці Верховного Суду України про трудову діяльність є дані про те, що з 11 серпня 1964 року по 16 вересня 1967 року (3 роки 1 місяць 6 днів) позивач навчався (проходив військову службу) курсантом Даугавпілського військового авіаційного радіотехнічного училища військ ППО, що дорівнює проходженню строкової військової службі, а з 28 серпня 1970 року по 27 червня 1974 року (3 роки 10 місяців) був слухачем військово-юридичного факультету військово-політичної академії.

Проте, календарний строк навчання курсантом у військовому училищі та половину строку навчання на військово-юридичному факультеті військової академії ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно не зараховані до стажу роботи суддею при визначенні загального проценту у розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

11 грудня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням переглянути їх рішення про визначення розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу безпосередньо судової роботи (32 роки 3 місяця 27 днів), календарного періоду навчання курсантом у військовому училищі (3 роки 1 місяць 6 днів) та половину строку навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті військової академії (1 рік 11 місяців), а саме, 37 років 4 місяця 3 дні, що складає щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 84% (50+17x2) від розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а не 74% як це визначене ГУ ПФУ в м. Києві.

Листом № 35521-37302/Ж-02/8-2600/21 від 29.12.2021 ГУ ПФУ в м. Києві відмовило у задоволенні клопотання позивача, посилаючись на те, що період навчання не входить до стажу роботи на посаді судді, тому в збільшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні законні підстави.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідач до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва 14.11.2022 надіслав пенсійну справу ОСОБА_1 та 05.01.2023 надіслав відзив від 20.12.2022 №2600-0903-7/168664 на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Позивач звернувся до Управління із зверненням через веб-портал Пенсійного фонду України № ВЕБ26002-Ф-С-21-111845 від 11.12.2021, яке зареєстровано в Головному управлінні 13.12.2021 №37302/Ж2600-21 з проханням переглянути рішення про визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу безпосередньо судової роботи (32 роки 3 місяця 27 днів), календарний період навчання курсантом у військовому училищі (3 роки 1 місяць 6 днів) та половину строку навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті військової академії (1 рік 11 місяців), а саме 37 років 4 місяця 3 дні, що складе 84 % від розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а не 74 % як це зроблено ГУ ПФУ в м. Києві.

Листом Управління № 35521-37302/Ж-02/8-2600/21 від 29.12.2021 на вищезазначене звернення позивача, надано роз`яснення, що згідно п.3. ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відсоток суддівської винагороди визначено відповідно до стажу роботи на посаді судді. Стаж на посаді судді складає 32 роки 4 місяці 5 днів, що становить 74% суддівської винагороди судді.

Оскільки період навчання не входить до стажу роботи на посаді судді, в збільшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні законні підстави.

Таким чином, відповідач вважає, що не допустив жодних неправомірні дії стосовно позивача, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року прийнято справу №640/9546/22 до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є суддею у відставці, особою з другою групою інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 06.11.2006.

Позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 02.11.2006.

Верховним Судом України, відповідно до Додатку 2 до Порядку надання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органам Пенсійного фонду України, видано позивачу довідку від 03 березня 2021 року № 25-98/0/8-21 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої, станом на 11.03.2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 374419,70 грн.

Даними Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2021 у справі №640/12306/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладену у листах від 22.03.2021 № 2600-0309-8/47912 та від 02.04.2021 №2600-0309-8/56609, у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за його заявою від 03.03.2021 на підставі довідки Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 03 березня 2021 року №25-98/0/8-21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 12.03.2020, виходячи з розміру суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, на підставі довідки від 03 березня 2021 року №25-98/0/8-21, виданої Верховним Судом України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив перерахунок грошового утримання судді у відставці при цьому, згідно протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії від 09.11.2021 №88 загальний процент розрахунку пенсії від заробітку становить 74%, страховий стаж (повний) складає 42 роки 4 місяці 7 днів.

11 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням, в якому просив переглянути рішення про визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу безпосередньо судової роботи (32 роки 3 місяця 27 днів), календарний період навчання курсантом у військовому училищі (3 роки 1 місяць 6 днів) та половину строку навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті військової академії (1 рік 11 місяців), а саме 37 років 4 місяця 3 дні що складе 84 % від розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а не 74 %, як це зроблено ГУ ПФУ в м. Києві.

На вищевказане звернення відповідачем надано відповідь від 29.12.2021 №35521-37302/Ж-02/8-2600/21, в якому зазначено, що стаж на посаді судді складає 32 роки 4 місяці 5 днів, що становить 74% суддівської винагороди судді. Оскільки період навчання не входить до стажу роботи на посаді судді, в збільшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні законні підстави.

Матеріалами справи також підтверджено, що наказом Голови Верховного Суду України від 12.12.2006 №1000к на підставі Постанови Верховної Ради України від 30 листопада 2006 року № 406-V про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду України у зв`язку із поданням ним заяви про відставку наказано, виключити ОСОБА_1 зі складу суддів Верховного Суду України з 15 грудня 2006 року, виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за 32 повних роки на посаді судді, виплачувати ОСОБА_1 звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків його заробітної плати з 16 грудня 2006 року, тобто на час дії Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (надалі - Закон № 2862-XII).

При здійсненні обрахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, було враховано стаж роботи на посаді судді 32 роки 4 місяці 5 днів.

При цьому записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 підтверджено, що з 11 серпня 1964 року по 31 січня 2006 року позивач проходив військову служу.

Згідно довідки про трудову діяльність ОСОБА_1 :

- з 11.08.1964 по 16.09.1967 є курсантом Даугавпільського авіаційного радіотехнічного училища військ ППО;

-з 28.08.1970 по 27.06.1974 є слухачем військо-політичної академії ім. В.І.Леніна.

В матеріалах пенсійної справи наявні дипломи позивача: НОМЕР_4 про закінчення навчання в Даугавпілському військовому авіаційному радіотехнічному училищі військ ППО, період навчання з 1964 по 1967, та НОМЕР_5 про закінчення навчання в військо-політичній академії ім. В.І.Леніна, спеціальність "військово-юридична", період навчання з 1970 по 1974 роки.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон України №1402-VIII).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді неменше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз.4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Відповідно до абз.2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Вказана норма втратила чинність 20 березня 2008 року і була чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років.

Згідно з п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Вказана норма діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ, втратила чинність 01 січня 2012 року.

Положеннями статті 11 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року № 1950-VІІ (у редакції, що діяла у 1967 1989 роках) визначено, що громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширювались обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їх сім`ї користувалися правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їх сімей.

12 травня 1992 року введено в дію Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацом третім частини першої статті 24 якого встановлено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Статтею ж 25 цього Закону передбачалось, що громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Тобто, як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах.

Отже, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який давав судді право на відставку та, як наслідок, одержання щомісячного грошового утримання, має враховуватися також період навчання курсантом у військовому училищі, що дорівнює календарному періоду проходження строкової військової служби - з 11 серпня 1964 року по 16 вересня 1967 року тривалістю 3 роки 1 місяць 7 днів, а також половину строку навчання за денною формою навчання на військово-юридичному факультеті у вищому навчальному закладі - з 28 серпня 1970 року до 27 червня 1974 року тривалістю 1 рік 11 місяців.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що відповідач неправомірно не зарахував до стажу позивача як стажу судді вказані періоди.

При цьому, загальний стаж ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці буде складати повних 37 років.

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме частиною третьою статті 142 встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, з урахуванням вказаної норми щомісячне довічне грошове утримання позивача має складати 84 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50%+17х2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років),

Враховуючи ту обставину, що порушення прав позивача щодо визначення його суддівського стажу, відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відбулось з 12.03.2020 при перерахунку згідно довідки від 03 березня 2021 року №25-98/0/8-21, виданої Верховним Судом України, то таке порушене право потребує судового захисту та підлягає відновленню.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Так, приписами частин першої, другої статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про правові підстави не зарахування періоду навчання та військової служби до стажу роботи на посаді судді, а також відмову у збільшенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач дізнався з листа ГУ ПФУ в м. Києві №35521-37302/Ж-02/8-2600/21 від 29.12.2021, а 24.06.2022 (дата поштового відправлення позову до суду) позивач вже звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду, передбаченого статтею 122 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо відшкодування судових витрат по справі у вигляді судового збору не вирішується, оскільки позивач згідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. Про інші судові витрати позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботі судді, який дає право на відставку, розрахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, часу навчання курсантом у військовому училищі, що дорівнює календарному періоду проходження строкової військової служби, та половини строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді період навчання курсантом у військовому училищі, що дорівнює календарному періоду проходження строкової військовій службі з 11.08.1964 по 16.09.1967 (3 роки 1 місяць 7 днів) та половину строку навчання за денною формою навчання на військово-юридичному факультеті у вищому навчальному закладі з 28.08.1970 по 27.06.1974 (1 рік 11 місяців).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 12 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова