Справа № 420/4243/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/4243/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О..,

за участю: секретар судового засідання Андріяненко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса заяву адвоката Подчахи Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії та наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії № 9 від 05.03.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Київської області № 161к від 17.04.2020 про звільнення позивача з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області та органів прокуратури з 22.04.2020;

- поновити позивача з 20.11.2019 на посаді прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури з 22.04.2020;

- стягнути з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.04.2020 по дату ухвалення судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Київської області М. Киричука № 161к від 17.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.04.2020. Поновлено ОСОБА_1 у Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області, та органах прокуратури, з 22.04.2020. Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2020 по день постановлення рішення у справі в розмірі 286 463, 48 грн, з відповідним утриманням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, оскільки за результатом проходження 03.03.2020 тестування на знання та вміння у застосуванні закону, відповідність здійснювати повноваження прокурора позивачем набрано 69 балів, що є меншим прохідного балу для подальшого складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення, з огляду на відсутність факту ліквідації чи реорганізації прокуратури Київської області, а також відсутність скорочення штату органу прокуратури, в якому позивач обіймав посаду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним та скасування наказу прокурора Київської області № 161к від 17.04.2020, поновлення позивача на посаді прокурора та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та ухвалено в цій частині нову постанову. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу прокурора Київської області № 161к від 17.04.2020, про поновлення на посаді прокурора та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 420/4243/20 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування рішення Другої кадрової комісії № 9 від 05.09.2020. Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо протиправності звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», суд апеляційної інстанції виснував, що в даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не є завершення процесу ліквідації, реорганізації чи процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленою наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем. З огляду на таке, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності наказу про звільнення позивача.

Постановою Верховного Суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі № 420/4243/20 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем. Згідно висновків Верховного Суду, за наявності відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, відповідачем правомірно видано оскаржуваний наказ про звільнення позивача із посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

17 січня 2025 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява адвоката Подчахи Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 року по справі № 420/4243/20 та ухвалити нову постанову, якою апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі №420/4243/20 залишити без змін

Доводи заяви ґрунтуються на тому, що 18.12.2024 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 11-р(ІІ)/2024 у справі № 3-157/2023(290/23) за конституційною скаргою ОСОБА_2 , в якому зокрема визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Враховуючи, що під час розгляду даної справи П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 18.01.2022 року була застосована норма пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яку рішенням Конституційного Суду України у подальшому визнано неконституційною, заявник вважає, що наявні підстави для перегляду даної постанови, передбачені пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Розглянувши доводи заяви про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Приписами частини шостої статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За правилами частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Підставою звернення із заявою про перегляд судового рішення у справі №420/4243/24 за виключними обставинами заявник вказав Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року № 11-р(ІІ)/2024 яким визнано неконституційним пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відповідно до якого прокурора звільняють з посади у разі „ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури».

Також у резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року № 11-р(ІІ)/2024 вказано, що пункт 9 частини першої статті 51 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто зазначений термін ще не сплив.

За правилами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII. Водночас у частині першій статті 97 указаного Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави для висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі та виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, проте продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, що виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду, у тому числі у правовідносинах щодо яких виник спір.

Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палата Касаційного адміністративного суду аналізував зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами за указаної нормативно-правової підстави.

Зокрема, у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно з якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому воно не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами за указаної нормативної підстави.

У цій постанові також зазначено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин і не доводить факту допущення судом помилки під час вирішення спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Питання застосування наслідків установлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону чи іншого нормативно-правового акта також було предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду у справі №4819/49/19, в якій теж вирішувалася заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

З-поміж іншого, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 зазначено, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

Аналогічний підхід щодо застосування положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України Верховний Суд висловив, як у справі № 440/4627/19 (постанова від 17 грудня 2023 року), так і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справах за позовами прокурорів, що були звільнені з прокуратури, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, у зв`язку з відмовою подати заяву про атестацію або у разі неуспішного проходження атестації, зокрема у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року), у справі №420/1319/21 (ухвала від 04 травня 2023 року), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10 травня 2023 року), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11 травня 2023 року), у справі №160/23358/21 (ухвала від 17 травня 2023 року), у справі №120/16412/21-а (ухвала від 15 серпня 2023 року) та інших. Крім того, зазначена правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2024 року по справі №640/21763/19, при цьому за правилами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, дотримуючись зазначеної правової позиції Верховного Суду щодо перегляду судових рішень, що набрали законної сили і не підлягають примусовому виконанню, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів вважає постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року не може бути переглянута за виключними обставинами, оскільки є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви адвоката Подчахи Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 321, 325, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Подчахи Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії та наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко