Справа № 160/23503/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/23503/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року

у справі №160/23503/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи Центр пробації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги, на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, за період з 01.03.2020 по 30.07.2024, відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- зобов`язати Державну установу Центр пробації Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги, на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, компенсації за невикористану 'відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, за період з 01.03.2020 по 30.07.2024, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправними дії Державної установи Центр пробації, які полягають у непідготовці та неподанні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оновлених грошового атестату та довідки за 24 останні календарні місяці військової служби підряд перед звільненням для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням здійснених доплат складових грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, що визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.04.2024 у справі № 160/4020/24;

- зобов`язати Державну установу Центр пробації підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня, її призначення, оновлені грошовий атестат та довідку за останні 24 місяці, що передували звільненню з військової служби, з урахуванням здійснених доплат складових грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, враховуючи проведений Державною установою Центр пробації перерахунок грошового забезпечення відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.04.2024 у справі №160/4020/24;

- визнати протиправними дії Державної установи "Центр пробації" щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з, військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про усі розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) для здійснення обчислення та перерахунку її пенсії з 01.02.2023;

- зобов`язати Державну установу "Центр пробації" виготовити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про усі розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), для здійснення обчислення та перерахунку її пенсії з 01.02.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №160/23503/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Державною установою "Центр пробації" подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №160/23503/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що судом не обґрунтовано висновки щодо задоволення позовних вимог, викладених в позовній заяві. Зазначає, що фактів порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення, визначених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» судом не встановлено. Фактично, на виконання рішення суду Центр пробації доплатив позивачці різницю складових грошового забезпечення за період з 2020 по 2022 рік. Зазначає, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018. Зазначає, що згідно постанови КМУ № 481 від 12.05.2023 розрахунок посадових окладів та окладів за спеціальними званнями здійснюється, виходячи з фіксованої суми 1762 грн. Отже, за відсутності будь-яких доказів, та за відсутності будь-яких інших рішень Кабінету Міністрів України щодо зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, посилання на те, що військовослужбовцям виплачувалось грошове забезпечення у збільшеному розмірі, є безпідставним.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 2006 року проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, з 2017 року в Південно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції з 2018 року по 23.11.2022 проходила службу у Державній установі Центр Пробації.

Відповідно наказу Державної установи Центр Пробації від 22.11.2022 № 629/к Про особовий склад підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі п.5 ст.23 Закону України Про державну кримінально- виконавчу службу України та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №160/4020/24 зобов`язано Державну установу Центр пробації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , з 29 січня 2020 року по 23 листопада 2022 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік станом: на 01.01.2021 р., встановленого законом України Про державний бюджет на 2022 рік станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду у справі №160/4020/24 позивачці 30.07.2024 виплачено грошове забезпечення у сумі 163224,16 грн.

Представником позивачки 05.08.2024 та 16.08.2024 направлено запити до Державної установи Центр пробації, щодо надання інформації щодо строків виплати компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати. Також у запиті позивач просив підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нову довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням перерахунку здійсненого на підставі рішення суду у справі №160/4020/24. Просив підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 для проведення перерахунку пенсії з 01.02.2023.

Листами від 08.08.2024 та від 21.08.2024 Державна установа Центр пробації повідомила, що перерахунок грошового забезпечення позивачці здійснено на підставі рішення суду, тому підстави для виплати компенсації втрати частини доходу, відсутні. Також зазначено, що після 21.02.2018 рішень про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби Кабінетом Міністрів України не приймалось, тому підстави для надання оновленої довідки відсутні.

Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідача, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Так, пунктом Порядку №159 визначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати грошового забезпечення та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

Верховним Судом у справі №560/8194/20 (постанова від 02.04.2024) висловлено правову позицію суть якої полягає в тому, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись органами у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Крім того, умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати грошового забезпечення та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

У постановах від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 Верховний Суд вказав, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, позивачка має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оновлені грошовий атестат та довідку за останні 24 місяці, що передували звільненню з військової служби, враховуючи проведений Державною установою Центр пробації перерахунок грошового забезпечення відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.04.2024 у справі №160/4020/24 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 з 01.12.2022 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Розмір пенсії ОСОБА_1 повинен бути обчислений із розміру грошового забезпечення, яким позивачка була забезпечена під час проходження служби.

Оскільки рішенням суду у справі № 160/4020/24 установлено, що у період часу з 29.01.2020 по 23.11.2022 Державною установою Центр пробації грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалося не в повному обсязі, то інформація, що була внесена відповідачем до грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначання пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ, потребує уточнення.

Така інформація може бути уточнена, у тому числі шляхом видачі позивачці грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначання пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ, в яких будуть вказані розміри її грошового забезпечення з урахуванням рішенням суду у справі №160/4020/24 та проведеної на його виконання виплати грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог про надання нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 для здійснення обчислення та перерахунку її пенсії з 01.02.2023 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

« 21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

При цьому, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови КМУ №704 підлягають застосуванню в частині, які не суперечать Законам про Державний бюджет.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у справі №440/6017/21 (постанова від 02.08.2022).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що при визначенні розрахункової величини, при обчисленні грошового забезпечення для перерахунку пенсії, слід виходити з положень законів України про Державний бюджет на відповідні роки, а не з постанови КМУ №704.

Питання застосування положень статей 7 Законів України «Про Державний бюджет України», зокрема, на 2023 рік, якою встановлено розрахункову величину, що застосовується для визначення посадових окладів осіб, було предметом дослідження Верховним Судом.

Так, у справі №340/608/23 (постанова від 02 квітня 2024 року) Верховним Судом висловлено правову позицію згідно якої норма статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в частині встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів з 1 січня в розмірі 2102 гривні, не поширюється на осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Приймаючи до уваги зазначену правову позицію Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає вірним застосування судом першої інстанції у спірних відносинах положень статі 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», оскільки позивачці пенсія призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у позивачки права на отримання оновленої довідки для перерахунку пенсії, в якій розмір грошового забезпечення має бути визначений виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00грн.), встановленого встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин постанови КМУ № 481 від 12.05.2023, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Постанова Кабінету Міністрів України "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704" від 12.05.2023 за №481 набрала чинності 20.05.2023.

Як вірно зазначив суд першої інстанції Положеннями вказаної Постанови №481 не надано зворотної дії в часі та можливості застосування її приписів, в тому числі в період з 29.01.2020 дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому. Тому норми постанови КМУ № 481 від 12.05.2023 не є застосовними до спірних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №160/23503/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко