Справа № 946/8113/24
Суддя: Пащенко Т. П.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/8113/24
Провадження № 2-а/946/8/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтиігної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28 вересня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був уточнений 22.10.2024 року (а.с.22-27), до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28.09.2024 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 22 по 27 серпня 2024 року він знаходився у відрядженні у м.Одеса, що підтверджується копіями фіскальних чеків. 23.08.2024 року йому зателефонувала донька та повідомила, що 23.08.2024 року об 11 годині 42 хвилині невідомий чоловік зателефонував в домофон будинку та запитав, чи в цій квартирі мешкає ОСОБА_1 та сказав, щоб вона відчинила двері квартири. Донька в квартирі була сама, вона неповнолітня, злякалась та кинула слухавку і відразу зателефонувала позивачеві в м.Одесу. 27.09.2024 року ОСОБА_1 заїхав в м.Ізмаїл зі сторони с.Саф`яни Ізмаїльського району, в черговий раз повертався з відрядження з м.Одеси, на блок посту працівники поліції перевірили у нього військово-облікові документи та повідомили його про те, що він, начебто, перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 за те, що відмовився від отримання повітки. Дату, коли він, начебто, відмовився від отримання повістки, вони не змогли повідомити позивачу, тому він відразу поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі співробітників поліції, щоб з`ясувати причини об`явлення його в розшук. Як тільки позивач приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_3 та показав черговому свої військово-облікові документи, його було затримано та заведено в спортивний зал, що розташований на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , де він провів ніч, причини затримання йому не повідомили. Протокол про адміністративне затримання відносно позивача посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 складено не було. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач провів приблизно з 23.00 год. 27.09.2024 року до 11 години 25 хвилин 28.09.2024 року, при тому, що він заброньований підприємством, на якому працює, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлена. Інформація в електронному ВОД «Резерв +» наявна. 28.09.2024 року відносно нього ТОВ начальника відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 було складено протокол №412 про адміністративне правопорушення, в якому зазначена суть адміністративного правопорушення «27» вересня 2024 року приблизно о 22 год.00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зверненням 4/8561 від 27.08.2024 року працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 , як такого, що відмовився від повістки під час дії особливого періоду військового стану, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме, пп.2, п.1 ПКМУ№1487 від 30.12.2022 року, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Вищевказаний протокол №412 від 28.09.2024 року про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача, не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1 у адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210 КУпАП. Відразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення, 28.09.2024 року, ТОВ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, склав постанову №1/9970, якою ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст.210 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 гривень. Також, у тексті постанови зазначено суть адміністративного правопорушення: «27» вересня 2024 року приблизно о 22 год.00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зверненням 4/8561 від 27.08.2024 року працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 , як такого, що відмовився від повістки під час дії особливого періоду, військового стану, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме пп.2 п.1 ПКМУ № 1487 від 30.12.2022 року, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Позивач вказав, що вважає дану постанову необґрунтованою, та такою, що не відповідає нормам КУпАП. Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210 КУпАП. Крім того, в 2024 році повістка позивачу уповноваженими посадовими особами не вручалось, засобами поштового зв`язку на домашню адресу або за місцем його роботи не надсилалась, у громадських місцях, в ТЦК та СП, на пунктах пропуску (блок постах), пунктах пропуску через державний кордон України не вручалась, та він не відмовлявся від її отримання. Докази відмови від отримання повістки посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовились надати, коли саме він, на їх думку, відмовився від отримання повістки також не повідомили. В оскаржуваній постанові №1/9970 від 28.09.2024 року не вказана дата, час та місце скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Фактично розгляду адміністративної справи, про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП 28.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 не було, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 йому не роз`яснили його права, передбачені нормами КУпАП. Докази скоєння адміністративного правопорушення також не надали, також було порушено його право на захист. Позивач вказує, що в нього не було сенсу відмовлятись від повістки, тому що офіційно в нього є бронь та він має законне право на відстрочку, що підтверджується копією електронного ВОД «Резерв+». Таким чином, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1/9970 від 28.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 10 КУпАП.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2024 року відкрито провадження у справі (а.с.28).

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відзив (а.с.34-37), у якому зазначив, що з вимогами позовної заяви не згоден та вказав, що 16.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено на адресу до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області розпорядження №4/7841 від 16.08.2024 року щодо здійснення оповіщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22.08.2024 року о 09 год. 00 хв. По результати виконання розпорядження ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відповідь виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області від 22.08.2024 року №14/02-18-3626 про результати здійснення оповіщення позивача та вручення йому повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22.08.2024 року о 09 год. 00 хв., та повідомлено про те, що ОСОБА_1 відмовився ознайомитися з вищезазначеним документом про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, дане підтверджується Актом відмови в отриманні повістки від 20.08.2024 року про його виклик на 22.08.2024 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що позивач відмовляючись від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22.08.2024 року о 09.00, порушив правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Таким чином, доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 28.09.2024 року був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, за ч.3 ст.210 КУпАП - порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Під час складення протоколу №412 від 28.09.2024 року та під час розгляду адміністративної справи ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 про адміністративне правопорушення, скоєне ОСОБА_1 позивач жодних зауважень, заперечень, пояснень не надавав. Винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28.09.2024 року була вручена одразу після розгляду справи під особистий підпис позивачу. В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав відмовлятись від повістки, оскільки офіційно має законне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, згідно з п.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бронювання на період мобілізації та на воєнний час позивач отримав лише з 16.09.2024 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тобто, вже після скоєння адміністративного правопорушення. Дані обставини свідчать про те, що позивач для задоволення власних корисних інтересів вводить суд в оману, надаючи недостовірну інформацію. Таким чином, просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, постанову по справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 залишити в силі.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за йог відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою від 28.09.2024 року №1-9970 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, за відмову в отриманні повістки (а.с.10).

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) або у строки, визначені командирами військових частин.

Згідно частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, позивач має обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці.

Отже, факт відмови особи від отримання повістки, а так само і обставини наявності/відсутності у неї бронювання на період мобілізації, не позбавляють таку особу від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк. Проте, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд наголошує на тому, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою позивача від отримання повістки, що, на думку відповідача свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки.

На підтвердження обґрунтованості постанови представник відповідача у відзиві зазначає, що позивач за вказаною повісткою мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 22.08.2024 року, копію якої долучив до матеріалів справи разом з актом про відмову військовозобов`язаного в отриманні повістки.

З даного акту також вбачається, що ОСОБА_1 від отримання повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився (а.с.43).

Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку дії щодо відмови в отриманні повістки самі по собі не утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП, з урахуванням чого суд дійшов висновку, що відмова позивача від отримання повістки не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є неправомірним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року, справа № 759/1018/24.

В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1/9970 від 28.09.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 09 червня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28 вересня 2024 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1/9970 від 28 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2025 року.

Суддя: Т.П.Пащенко