Справа № 160/14475/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/14475/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 в адміністративній справі №160/14475/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та, з урахуванням виправленої позовної заяви від 12.06.2024р., просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 року по 18.01.2023 року включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 року по 18.01.2023 року включно у сумі 262 763 гривні 01 копійка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 26.06.2015 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , згідно наказу №126 від 26.06.2021 її було звільнено з військової служби з 26.06.2021р., проте, при звільненні їй не було виплачено індексацію грошового забезпечення, яка у подальшому була нарахована та виплачена їй у примусовому порядку на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023р. та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023р. у справі №160/27282/21 у сумі 82370,85 грн. тільки 02.05.2024р. згідно даних банківської виписки. Тобто, на переконання позивачки, відповідачем було затримано її розрахунок при звільненні з 27.06.2021р. по 01.05.2024р., що становить 1040 днів затримки та є підставою для нарахування і виплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021р. по 18.01.2023р. включно (згідно прохальної частини позову), який за проведеним позивачкою розрахунком становить 262 763,01 грн. у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України, виходячи з такого обрахування, а саме:82370,85 х 3,19 згідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц. У заяві від 22.07.2024р. позивачка, з урахуванням наданої відповідачем довідки №463 про її грошове забезпечення, навела інший розрахунок, де сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за невиплату їй індексації грошового забезпечення) має складати 110774,04 грн. (із розрахунку 148909,86 х 74,39%) за період з 27.06.2021р. по 18.07.2022р., та 70799,52 грн. (із розрахунку 384,78 грн. х 184 дні) за період з 19.07.2022р. по 18.01.2023р., тобто, на переконання позивачки загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні має складати 181573,56 грн. (110774,04 грн. +70799,52 грн.) відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 29.01.2024р. у справі №560/9586/22 та численних інших постанов, наведених позивачкою у позові та у заяві (а.с.34-43,77-78).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 року по 18.01.2023 року включно - протиправною.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021р. по 18.01.2023р. у загальному розмірі 181 264 грн. 12 коп. (сто вісімдесят одна тисяча двісті шістдесят чотири гривні 12 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки нова редакція ст. 117 КЗпП пом`якшує відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обмежуючи виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку періодом не більш як за шість місяців, саме ця редакція закону має застосовуватися до спірних правовідносин. Таким чином, період нарахування середнього заробітку має обмежується 6 місяцями згідно нової редакції ст. 117 КЗпП України з 27.06.2021 по 26.12.2021 (183 календарних дня). Щодо застосування принципу співмірності і зменшення виплати при застосуванні приписів статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону №2352-IX, необхідно враховувати наступне. Як зазначалося вище до спірних правовідносин застосовується ст. 117 КЗпП України (в редакції згідно Закону № 2352-IX від 01.07.2022) яка має зворотну силу, згідно частини першої якої, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. За 183 календарних днів за період з 27.06.2021 по 26.12.2021 - середній заробіток складає - 183 дн. * 79,22 грн. = 14497,26 грн. Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст 163 ПК України). Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподаткований дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час нарахування доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу. Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок 14497,26 * 18% = 2609,51 грн. Крім того, доходи є об`єктом оподаткування військовим збором пп.1.2 п.16 і підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. 14497,26 * 1,5% = 217,46 грн. Таким чином сума для зарахування на картковий рахунок позивача складає 14497,26

2609,51 217,46 = 11670,29 грн. Враховуючи зазначене, судом було невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом на посаді провідного бухгалтера ФЕС ВОС -900093А у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 26.06.2015 по 26.06.2021, що підтверджується копією паспорта позивачки НОМЕР_4 від 08.02.2005, копією військового квитка серії НОМЕР_5 від 01.10.2015 (а.с.46-50).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №126 від 26.06.2021 позивачку було звільнено з військової служби 26.06.2021 згідно інформації, наведеної у військовому квитку (а.с.50).

Надалі, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі №160/27282/21 відповідачем позивачеві була виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 82370,85 грн. 02.05.2024 о 10:31 годині, що підтверджується копією Виписки КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку позивачки (а.с.22,54).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 по 18.01.2023 включно у сумі 262 763,01 грн., позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов висновку, що справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 181264,12 грн. з урахуванням правових висновків викладених у судових рішеннях суду касаційної інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом №2352-ІХ), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Жодна із зазначених норм законодавства не містить приписів про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що період затримки в даному випадку складає з 27.06.2021 (перший день після звільнення позивача) по 18.07.2022 включно (день встановлення обмеження строком виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та з 19.07.2022 по 18.01.2023 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України) становить 387 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, що грошове забезпечення позивачки становить за квітень 2021р. 11735,90 грн., за травень 2021р. 11745,60 грн., а відповідно, середньоденне грошове забезпечення позивачки складає 384,94 грн. (11735,90+11745,60/61 днів), про що свідчить зміст наведеного розрахунку (а.с.75,85).

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що період затримки (прострочення) виплати позивачці індексації грошового забезпечення у сумі 82370,85 грн. становив з 27.06.2021 (наступний день після звільнення) по 18.07.2022 включно (з урахуванням приписів ст.117 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022р.), що складає 387 календарних днів затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивачки, виходячи із розрахунку 384,94 грн. (середньоденна зарплата) х 387 (дні затримки), складає 148971,78 грн., що відповідає приписам п.2 п.8 Порядку №100.

А відповідно, ймовірний розмір майнових втрат позивачки у порівнянні із загальним розміром всіх належних позивачці виплат при звільненні, виходячи з предмету спору, за період з 27.06.2021 по 18.07.2022 включно становить 110820,10 грн., виходячи з розрахунку, а саме: 82370,85 грн. (недоотримана сума індексації грошового забезпечення при звільненні) /110728,62 грн. (загальна сума належного позивачці грошового забезпечення при звільненні) х 100, тобто, 74,39% від 148971,78 грн. (середньомісячної зарплати позивачки).

Отже, виходячи з наведеного, а також враховуючи принципи (критеріїв) пропорційності, співмірності у період з 27.06.2021 по 18.07.2022 включно, суд вважає за необхідне зменшити таке відшкодування та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 110 820,10 грн., що становить 74,39% від 148971,78 грн. (ймовірний розмір майнових втрат позивачки).

Між тим, за період затримки з 19.07.2022 по 01.05.2024 підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка обмежена 6-ма місяцями згідно до норм ст.117 КЗпП України у редакції, чинній з 19.07.2022, а відповідно, у цій частині розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 по 18.01.2023, затримка становить 6 місяців, тобто, 183 календарних дні.

Тому враховуючи наведене, за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивачки складає 70444,02 грн. (виходячи з розрахунку 183 к.дні х 384,94 (середньоденний заробіток)).

За таких обставин, зменшена судом сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 по 18.07.2022 включно становить 110820,10 грн. (74,39% від 148971,78 грн.), а сума середнього заробітку за затримку при звільненні за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 70444,02 грн., що загалом становить 181 264, 12 грн.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 27.06.2021 по 18.01.2023 у загальній сумі 181 264,12 грн. (110820,10 + 70444,02) виходячи з вимог статті 117 КЗпП України, у редакції чинній до 19.07.2022, та у редакції чинній після цієї дати.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, щодо неправильно застосування судом першої інстанції ст.117 КЗпП.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення вірно застосовано норми матеріального права та приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 в адміністративній справі №160/14475/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 лютого 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова