Справа № 320/21819/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

18 лютого 2025 року справа № 320/21819/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників сторін:

від позивача - Телющенко П.П.,

від відповідача - Безкоровайна М.О.,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №12162/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , що винесене 14.03.2024 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції в розмірі 58372,08 гривень, за платежем "податок на додану вартість";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №12163/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , що винесене 14.03.2024 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було збільшено податкове зобов`язання в розмірі 6032,75 гривень, за платежем "акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №12165/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , що винесене 14.03.2024 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції в розмірі 340,00 гривень, за платежем "акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №23490/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , що винесене 13.12.2023 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було збільшено податкове зобов`язання за платежем "акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів" на суму 60 327,48 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №23494/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , що винесене 13.12.2023 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції в сумі 426 423,34 гривень за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №23495/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , що винесене 13.12.2023 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції в сумі 5 137 444,22 гривень, за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №23492/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , що винесене 13.12.2023 ГУ ДФС у Київській області, за яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 583 720,73 гривень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 25.07.2024. Витребувано докази у справі від відповідача.

12.07.2024 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н б/д про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 відкладено підготовче провадження у зв`язку із неявкою сторін на 03.09.2024.

28.08.2024 представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

03.09.2024 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді. Призначено наступне підготовче судове засідання на 03.10.2024.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 відкладено підготовче судове засідання на 29.10.2024 у зв`язку із витребуванням від відповідача доказів у справі, необхідних для розгляду заявлених клопотань щодо строку звернення до суду.

24.10.2024 представником позивача подано уточнене клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 відкладено підготовче провадження у зв`язку із клопотанням представника позивача на 03.12.2024.

06.11.2024 відповідачем подано заперечення проти клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 відкладено підготовче провадження у зв`язку із необхідністю надання сторонам доказів по справі на 17.12.2024.

11.12.2024 через підсистему "Електронний суд" представником позивача подано відповідь на заперечення на клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом та додаткові пояснення.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 відкладено підготовче провадження у зв`язку із необхідністю надання сторонам доказів по справі на 14.01.2025.

14.01.2024 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із розглядом іншої справи - №320/49960/24. Призначено наступне підготовче судове засідання на 18.02.2025.

У підготовче судове засідання, призначене на 18.02.2025, з`явились представники сторін.

У підготовчому судовому засіданні 18.02.2025 представник відповідача підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке надійшло до суду 09.07.2024, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з даним позовом, просив суд вказане клопотання задовольнити.

Відповідач у клопотанні про залишення позову без розгляду вказує, що позивач скористався процедурою адміністративного оскарження щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, та рішенням ДПС України від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/, від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/ залишено без змін. При цьому, рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06 отримано позивачем 13.03.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, проте позовну заяву подано 06.05.2024, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду з даним позовом, наполягає, що останнім днем звернення є 14.04.2024.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні 18.02.2025 підтримав клопотання від 28.08.2024 разом із уточненим клопотанням від 23.10.2024, про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, просив суд поновити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом щодо оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/, від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/ НОМЕР_1 .

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 28.08.2024 представник позивача вказує, що дійсно, позивачем 13.03.2024 отримано рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06. У зв`язку із гіпертонічною хворобою 2-ї стадії позивача, перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні в КП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2" у період з 11.04.2024 по 03.05.2024 з діагнозом ангіоцереблальний криз з вираженими вестибуло-координаторними порушеннями, стійкими цефелгіями тощо (05.04.2024 звернувся до лікаря), ним лише 03.05.2024 було укладено з АО "Акторіс" додаток до Договору про надання правової допомоги від 10.03.2023, відповідно до якого позивач доручив підготувати та подати до суду даний адміністративний позов. АО "Акторіс" в короткий час було опрацьовано надані позивачем матеріали та підготовлено позов до суду, який подано 08.05.2024. Серйозність захворювання позивача також підтверджується подальшим лікуванням останнього на стаціонарі у період з 07.06.2024 по 14.06.2024 у неврологічному відділенні КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2" з діагнозом "цереброваскулярна хвороба, ранній церебральний атеросклероз, дисциркуляторна анцефалопатія ІІ ст. у вигляді правобічної пірамідної недостатності, елементів сенсомоторної афазії, стійких виражених цефалгій, виражених вестибуло-коорданаторних порушень, вегетативної дисфункції, мнестичним зниженням, вираженим асценічним синдромом", що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №6943. Крім того, вказує, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в періоди з 01.07.2024 по 10.07.2024 та з 19.07.2024 по 02.08.2024 з діагнозом "ішемічний інфаркт головного мозку в правих відділах довгастого мозку".

У запереченнях на клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом відповідач посилається на те, що позивач у період з 11.04.2024 по 03.05.2024 виписав наступні податкові накладні: №168 від 14.04.2024, №169 від 15.04.2024, №175 від 19.04.204, №170 від 16.04.2024, №171 від 17.04.2024. Звертає увагу, що 18.04.2024 позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2024 року. Крім того, просить врахувати, що представник позивача Телющенко П.П. є представником позивача в інших справах щодо оскарження інших ППР (№320/26024/24, №320/3035/24).

У відповіді на заперечення на клопотання про поновлення строку звернення до суду представник позивача посилається на те, що податкові накладні та звітність з податку на додану вартість, на які посилається ГУ ДПС у своїх запереченнях, були підготовлені та подані бухгалтером ФОП ОСОБА_1 , оскільки у позивача наявний найманий працівник на посаді бухгалтера, що підтверджується наказом №2к від 23.01.2023 та повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 23.01.2023, подане до контролюючого органу 23.01.2023, що підтверджується квитанцією №2. Посадові обов`язки бухгалтера викладені у посадовій інструкції бухгалтера (з дипломом магістра) (код КП 2411.2), яка затверджена позивачем 23.01.2023. Щодо посилання відповідача на представництво Телющенка П.П. в інших справах, представник позивача вважає такі доводи необґрунтованими, адже дані справи надходили до суду у різний період, та незазначення для розгляду конкретного клопотання у межах розгляду справи № 320/21819/24.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративно судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як уже зазначено, частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 58 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 за результатом комплексного аналізу правового регулювання зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відтак, для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права.

Одночасно Верховний Суд зазначив, що відступає від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів.

Також Верховний Суд зробив висновок, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків за загальним правилом існує право ініціювати в суді спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Водночас правового висновку про те, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено процесуальний строк звернення до суду, а так само і про те, що він становить 1095 днів, постанова Верховного Суду не містить.

У розвиток наведеного правозастосування, з урахуванням змін, що відбулися в суспільних відносинах, а також практичних результатів існування тривалий час судової практики, відповідно до якої процесуальний строк звернення до суду в податкових спорах становить 1095 днів, Верховний Суд у складі судової палати вважає за необхідне змінити попередні підходи до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах.

Верховний Суд у складі судової палати вважає, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Таким чином, у випадку досудового вирішення спору, тобто оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, встановлюється місячний строк звернення до суду, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження. У разі, якщо процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення не застосовувалась, для оскарження податкового повідомлення-рішення застосовується шестимісячний строк звернення до суду, передбачений абзацом першим частини другої статті 122 КАС України.

Предметом розгляду у даній справі є оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/, від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/.

З позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що оскаржувані позивачем у даній справі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області були оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06 залишено скаргу без задоволення та податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/, від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/ без змін.

Копію рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06 позивачем отримано 13.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та не заперечується сторонами.

Отже, враховуючи місячний строк звернення до суду щодо податкових повідомлень-рішень, які було оскаржено в порядку адміністративного оскарження, суд зазначає, що останній день звернення до суду з даним позовом є 15.04.2024 (14.04.2024 - є вихідним днем).

Отже, для оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/, від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/, від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/, передбачений місячний строк звернення до суду, який позивачем, що звернувся до суду 08.05.2024 згідно із штампом відділу канцелярії на позовній заяві, - пропущений.

Суд зауважує, що стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France), заява № 23805/94).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, який відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

У контексті наведеного суд вважає за доцільне зазначити, що усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Зокрема, питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання було предметом дослідження Верховним Судом у справі № 640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що «у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26 листопада 2020 року, однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання».

Аналогічний підхід було продемонстровано Верховним Судом при розгляді справи № 580/3400/20 (постанова від 27 липня 2021 року) та справи №160/11673/20 (постанова від 22 січня 2022 року).

Суд зазначає, що розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ від 27 червня 2000 року у справі Ільхан проти Туреччини (Ilhan v. Turkey), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України (заява № 3236/03), рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України (заява № 8863/06)); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99); рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі Устименко проти України (заява № 32053/13)); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95).

У рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладені вище факти, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що Верховний Суд не тільки забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, про що зазначено в частині першій статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й забезпечує остаточне вирішення спору як суд останньої інстанції, адже саме рішення Верховного Суду гарантують дотримання принципу правової визначеності (Верховний Суд постановляє остаточні судові рішення, які не можуть ставитися під сумнів). Крім того, на відміну від судів першої та апеляційної інстанцій, саме Верховний Суд наділений правом відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.

Зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Така правова позиція була викладена, зокрема, Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19.

У постанові від 30 червня 2022 року у справі № 1.380.2019.004460 Верховний Суд зауважив, що «задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики».

Слід зазначити, що при оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Верховний Суд у постанові від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а (ЄДРСРУ №97806556) зазначив, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Суд враховує доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, викладені у клопотанні від 28.08.2024, з урахуванням уточненого клопотання від 23.10.2024, про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, та вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин.

Так, судом встановлено, що позивач має гіпертонічну хворобу 2-ї стадії, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 15.03.2024. У зв`язку із гіпертонічною хворобою 2-ї стадії позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2" у період з 11.04.2024 по 03.05.2024 з діагнозом ангіоцереблальний криз з вираженими вестибуло-координаторними порушеннями, стійкими цефелгіями тощо, тобто одразу після отримання рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 06.03.2024 №6309/99-00-06-1-03-06 13.03.2024.

Також позивач у подальшому проходив лікування стаціонарно у період з 07.06.2024 по 14.06.2024 у неврологічному відділенні КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2" з діагнозом "цереброваскулярна хвороба, ранній церебральний атеросклероз, дисциркуляторна анцефалопатія ІІ ст. у вигляді правобічної пірамідною недостатності, елементів сенсомоторної афазії, стійких виражених цефалгій, виражених вестибуло-коорданаторних порушень, вегетативної дисфункції, мнестичним зниженням, вираженим асценічним синдромом", що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №6943.

Крім того, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в періоди з 01.07.2024 по 10.07.2024 та з 19.07.2024 по 02.08.2024 з діагнозом "ішемічний інфаркт головного мозку в правих відділах довгастого мозку.

Вказані обставини підтверджуються консультативними висновками спеціалістів, виписками з медичної картки стаціонарного хворого - ОСОБА_1 .

Суд вважає, що зазначені представником позивача у клопотанні обставини безперечно вплинули на строк звернення до суду.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у запереченнях на клопотання про поновлення строку звернення до суду, а саме те, що позивач у період хвороби з 11.04.2024 по 03.05.2024 виписав податкові накладні №168 від 14.04.2024, №169 від 15.04.2024, №175 від 19.04.204, №170 від 16.04.2024, №171 від 17.04.2024, та 18.04.2024 подав податкову декларацію податку на додану вартість за березень 2024 року, адже вказані податкові накладні та звітність з податку на додану вартість були підготовлені та подані найманим працівником - бухгалтером ФОП ОСОБА_1 (згідно наказу ФОП Шапочкін №2к від 23.01.2023 та повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 23.01.2023). Посадові обов`язки бухгалтера викладені у посадовій інструкції бухгалтера (з дипломом магістра) (код КП 2411.2), яка затверджена позивачем 23.01.2023.

Щодо посилання відповідача на представництво Телющенка П.П. в інших справах, суд також вважає доводи необґрунтованими, оскільки вказані відповідачем справи не стосуються розгляду даного клопотання у межах розгляду справи № 320/21819/24.

Приймаючи до уваги доводи, викладені у клопотанні позивача від 28.08.2024, з урахуванням уточненого клопотання від 23.10.2024, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду підлягає поновленню, оскільки пропущений строк позивачем із поважних причин, що є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області б/н б/д про залишення позовної заяви без розгляду, яке надійшло до суду 09.07.2024.

У судовому засіданні 18.02.2025 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали суду виготовлено 19.02.2025.

Керуючись статтями 123, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

1. Клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.08.2024, з урахуванням уточненого клопотання від 23.10.2024, про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом - задовольнити.

2. Поновити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом щодо оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 №12162/10-36-24-05/, від 14.03.2024 №12163/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , від 14.03.2024 №12165/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , від 13.12.2023 №23490/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , від 13.12.2023 №23494/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , від 13.12.2023 №23495/10-36-24-06/ НОМЕР_1 та від 13.12.2023 №23492/10-36-24-06/ НОМЕР_1 .

3. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області б/н б/д про залишення позовної заяви без розгляду, яке надійшло до суду 09.07.2024.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) сторонам (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кушнова А.О.