Справа № 380/7995/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 рокусправа № 380/7995/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ" до Львівської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (далі позивач, ТОВ АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови №UA209230/2023/002794 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA70U4, прийняту Львівською митницею.

- визнати протиправним та скасувати Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100671/1 від 26.10.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2023 №С15092023, укладеного між ТОВ АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (покупець) та компанією «ІМПЕКСТРАКО НВ» (IMPEXTRACO NV), Королівство Бельгія (продавець) проформи Інвойс №90018139 від 10.10.2023, проформи Інвойс №90018159 від 16.10.2023 та відповідно до рахунку-фактури (інвойса) №2023-90000194 від 19.10.2023 та рахунку-фактури (інвойса) №2023-90000195 від 19.10.2023 позивач придбав у продавця за кордоном (Польща) товари на загальну суму 60069,00 доларів США.

24.10.2023 з метою митного оформлення придбаних товарів уповноваженим представником декларанта (позивача) ПП «БРОК-ЮОК» до Львівської митниці подано митну декларацію №23UA70U4. Вантаж був заявлений за фактурною митною вартістю згідно рахунка-фактури (інвойса) №2023-90000194 від 19.10.2023 та рахунка-фактури (інвойса) №2023-90000195 від 19.10.2023. Ціна імпортованих товарів визначена в сумі 60069,00 доларів США. Митна вартість імпортованих товарів визначена за основним методом - за ціною договору. На думку позивача, відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості задекларованого ним товару, внаслідок чого митна вартість товару зросла на 7707,15 доларів США (281749,51 грн за курсом НБУ на дату прийняття рішення про коригування митної вартості).

Однак, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100671/1 від 26.10.2023 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002794. Позивач вважає вказане рішення та картку відмови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 25.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 09.05.2024 (вх. №35702 від 09.05.2024), у якому зазначає, що Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі- продажу товару. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів. На вимогу митного органу, декларантом не надано жодного додаткового документу, який зміг би підтвердити числове значення митної вартості товару, заявленого декларантом у митній декларації, а також декларантом не надано документів, які спростовують виявлені розбіжності. Митниця послідовно застосовувала методи визначення митної вартості. Оскільки митна вартість була визначена Львівською митницею за резервним методом (відповідно до положень статті 64 МКУ), посилання в рішенні на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи відповідає вимогам вказаного нормативного документа. Номер і дата митної декларації в рішенні також вказані.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву від 10.05.2024 (вх. №35879 від 10.05.2024), у якій вказує, що позивач під час митного оформлення товарів подав відповідачу усі документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається Відповідач, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів. Отже, позивачем включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку відповідача, застосування основного методу визначення митної вартості товарів. При цьому, відповідачем не доведено у своїх аргументах, викладених у відзиві на позовну заяву, що документи, подані Позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

15.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ» укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу №С15092023 з компанією «ІМПЕКСТРАКО НВ» (IMPEXTRACO NV), Королівство Бельгія, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує, приймає та оплачує товари, зазначені в рахунках (інвойсах) до договору, отриманих протягом дії договору, які є невід`ємною частиною договору.

13.10.2023, на виконання умов вищевказаного договору, позивач здійснив оплату в розмірі 100 відсотків передоплати за товар в сумі 56835,00 доларів США на рахунок продавця, що підтверджується копією платіжного доручення (квитанції) про SWIFT-переказ №103 від 13.10.2023 року на рахунок ВЕ0856 IMPEXTRACO NV 56835,00 доларів США (код 33В), в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: "передоплата Договір №С15092023 від 15.09.2023 Проформа Інвойс №90018139 від 10.10.2023".

17.10.2023, на виконання умов вищевказаного договору, позивач здійснив оплату в розмірі 100 відсотків передоплати за товар в сумі 3234,00 доларів США на рахунок продавця, що підтверджується копією платіжного доручення (квитанції) про SWIFT-переказ №103 від 17.10.2023 на рахунок ВЕ0856 IMPEXTRACO NV 3234,00 доларів США (код 33В), в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: "передоплата Договір №С15092023 від 15.09.2023 Проформа Інвойс №90018159 від 16.10.2023". Два платіжні документи №103 від 13.10.2023 та №103 від 17.10.2023 здійснені щодо окремих Проформ інвойсів - №90018139 від 10.10.2023 та №90018159 від 16.10.2023.

На підставі договору купівлі-продажу №С15092023 від 15.09.2023, проформи Інвойс №90018139 від 10.10.2023, проформи Інвойс №90018159 від 16.10.2023 та відповідно до рахунку-фактури (інвойса) №2023-90000194 від 19.10.2023 та рахунку-фактури (інвойса) №2023-90000195 від 19.10.2023 позивач придбав у продавця за кордоном (Польща) товари на загальну суму 60069,00 доларів США, а саме:

1) Niacin (Niacinamide) в кількості 2000 кг на суму 9600,00 доларів США (ціна за одиницю товару 4,80 доларів США);

2) Vitamine B2 80% в кількості 300 кг на суму 5310 доларів США (ціна за одиницю товару 17,70 доларів США);

3) NICOTINIC ACID в кількості 2000 кг на суму 10200,00 доларів США (ціна за одиницю товару 5,10 доларів США);

4) TOCOMIX 500 в кількості 3300 кг на суму 23265,00 доларів США (ціна за одиницю товару 7,05 доларів США);

5) TOCOMIX 500 в кількості 325 кг на суму 2291,25 доларів США (ціна за одиницю товару 7,05 доларів США);

6) TOCOMIX 500 в кількості 875 кг на суму 6168,75 доларів США (ціна за одиницю товару 7,05 доларів США);

7) BIPEX H2 у кількості 600 кг. на суму 2220,00 доларів США (ціна за одиницю товару 3,70 доларів США);

8) L-ASCORBATE-2-MONOPHOSPHATE у кількості 600 кг на суму 1014,00 доларів США (ціна за одиницю товару 1,69 доларів США).

24.10.2023 позивач з метою митного оформлення придбаних товарів уповноваженим представником декларанта ПП «БРОК-ЮОК» до Львівської митниці подав Електронну декларацію ІМ ДЕ №23UA70U4. Вантаж заявлений за фактурною митною вартістю згідно з інвойсом №2023-90000194 від 19.10.2023 та інвойсом №2023-90000195 від 19.10.2023. Ціна імпортованого товару визначена за основним методом за ціною договору.

Разом з митною декларацією до митного оформлення декларантом подано копії таких документів, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної митної декларації, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, а саме: договір купівлі-продажу №С15092023 від 15.09.2023; додаткова угода №1 від 10.10.2023 до договору купівлі-продажу №С15092023 від 15.09.2023; проформа Інвойс №90018139 від 10.10.2023; проформа Інвойс №90018159 від 16.10.2023; рахунок-фактура (інвойс) №2023-90000194 від 19.10.2023; рахунок-фактура (інвойс) №2023-90000195 від 19.10.2023; платіжне доручення (квитанція) про SWIFT-переказ №103 від 13.10.2023 з перекладом на українську мову; платіжне доручення (квитанція) про SWIFT-переказ №103 від 17.10.2023 з перекладом на українську мову; платіжна інструкція (PAYMENT ORDER №81) від 13.10.2023; платіжна інструкція (PAYMENT ORDER №82) від 17.10.2023; виписки з банківського рахунку покупця від 13.10.2023 щодо оплати товарних позицій по проформі №90018139 від 10.10.2023; виписки з банківського рахунку покупця від 17.10.2023 щодо оплати товарних позицій по проформі №90018159 від 16.10.2023; лист від продавця від 23.10.2023 до експортних декларацій щодо застосованого крос курсу; лист від продавця від 19.10.2023 до експортних декларацій щодо застосованого крос курсу; лист продавця від 19.10.2023 з приводу посилання на платіж у рахунках-фактурах (інвойсах); додаток (Annex 1) від 23.10.2023 до експортних декларацій стосовно розподілення ваги брутто; прайс-листа від 06.10.2023; прайс-листа від 12.10.2023; комерційна пропозиція (Commercial offer) від 09.10.2023, комерційна пропозиція (Commercial offer) від 13.10.2023; замовлення (SALES ORDER) №13028 від 10.10.2023; замовлення (SALES ORDER) №13072 від 16.10.2023; пакувальний лист (PACKING LIST) від 19.10.2023; сертифікат про походження товару, засвідчений печаткою Торгово-промислової палати Королівства Бельгія 18.10.2023 за №82 2023 028195; митна декларація країни відправлення MRN 23ВЕЕ055 від 19.10.2023 з перекладом на українську мову; митна декларація країни відправлення MRN 23ВЕЕ125 від 19.10.2023 з перекладом на українську мову; митна декларація країни відправлення MRN 23ВЕЕ187 від 23.10.2023 з перекладом на українську мову; митна декларація країни відправлення MRN 23ВЕЕ410 від 19.10.2023 з перекладом на українську мову; митна декларація країни відправлення MRN 23ВЕЕ792 від 19.10.2023 з перекладом на українську мову; міжнародна автотранспортна накладна (CMR) 209609632 від 19.10.2023; договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні №П200623/1 від 20.06.2023; заявка №4369 від 13.10.2023 до Договору №П200623/1 від 20.06.2023 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні; рахунок на оплату транспортних послуг №580 від 19.10.2023; довідка про транспортні витрати №NTAL-000667 від 19.10.2023; договір про надання митно-брокерських послуг №1/21 від 18.03.2021; реєстраційне посвідчення на BIPEX H2 (2%) №АА-08358-04-19 від 31.05.2019; реєстраційне посвідчення на TOCOMIX 500 №АА-08359-04-19 від 31.05.2019; сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 05.05.2023 Niacin (Niacinamide); сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 22.02.2023 Niacinamide; сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 26.09.2023 VITAMIN B2 80%; сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 30.03.2023 NICOTINIC ACID; сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 26.09.2023 BIPEX H2- BIOTIN 2%; сертифікати аналізів (Certificate of analysis) б/н від 08.05.2023, 24.05.2023, 22.09.2023, 04.10.2023, 10.10.2023 TOCOMIX 500; сертифікати аналізів (Certificate of analysis) б/н від 12.04.2023, 23.08.2023 L-ASCORBATE-2-MONOPHOSPHATE 35%; сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 26.09.2023 LUTAVIT B2 SG 80 (EU); сертифікат аналізів (Certificate of analysis) б/н від 19.01.2023 NIACIN FEED GRADE; SDS NICOTINIC ACID; SDS ASCORBIC ACID; TDS BIPEX H2; TDS LUTAVIT B2 SG 80; TDS TOCOMIX 500; SDS NIACIN; TDS ASCORBIC ACID; SDS NIACIN SHANDONG KUNDA; TDS NICOTINAMIDE JUBILANT.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення разом з митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023 документів державним інспектором відділу митного оформлення «Муроване» митного поста «Львів-Північний» Львівської митниці Мажула Сергієм Степановичем повідомлено уповноваженого представника Позивача в електронній формі, керуючись частинами третьою-четвертою статті 53 Митного кодексу України (надалі - МК України), про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) рахунку-фактури (інвойсу) або рахунку-проформи (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст.254 МК України. Також було запропоновано Декларанту за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості Товарів.

У відповідь на вимогу відповідача уповноваженою особою декларанта до Львівської митниці не було подано додаткових документів за їх відсутності, окрім поданих документів разом з митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023, перелік яких вказано вище, що підтверджується повідомленням-відповіддю уповноваженого представника Декларанта на адресу Відповідача в електронній формі від 24.10.2023.

Незважаючи на викладене, 26.10.2023 відповідач Карткою №UA209230/2023/002794 відмовив у митному оформленні товарів за митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100671/1.

Не погоджуючись з карткою відмови та рішенням відповідача щодо коригування митної вартості, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Частина друга статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються, серед іншого Митним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі № 809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення разом з митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023 документів державним інспектором відділу митного оформлення «Муроване» митного поста «Львів-Північний» Львівської митниці Мажула Сергієм Степановичем повідомлено уповноваженого представника Позивача в електронній формі, керуючись частинами третьою-четвертою статті 53 Митного кодексу України (надалі - МК України), про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) рахунку-фактури (інвойсу) або рахунку-проформи (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст.254 МК України. Також було запропоновано Декларанту за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості Товарів.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як вже встановив суд, за результатами письмових консультацій, уповноважена особа позивача додаткових документів відповідачеві не подала по причині подання повного пакету основних та додаткових документів разом з митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023.

За результатами їх розгляду відповідач вважав, що надані документи містять розбіжності, а саме: «Наданий декларантом Зовнішньоекономічний договір (код документу 4100 в графі 44 МД) з номером С15092023/1, проте під зазначеним документом відкривається контракт з номером С15092023».

Суд, враховуючи доводи позивача, зазначає, що серед поданих відповідачеві документів для підтвердження митної вартості товарів дійсно вказаний зовнішньоекономічний договір №С15092023/1 від 15.09.2023, однак номером зовнішньоекономічного договору, який було укладено між продавцем і позивачем, є №С15092023 від 15.09.2023, який і було подано відповідачеві разом з митною декларацією. Інших зовнішньоекономічних договорів за іншим порядковим номером відповідачеві подано не було. Крім цього, станом на день подання митної декларації №23UA70U4 від 24.10.2023 відповідачу було подано належні та достовірні докази, що підтверджують точний номер зовнішньоекономічного договору, адже відомості про номер зовнішньоекономічного договору було зазначено уповноваженим представником декларанта на підставі наявних у нього документів і суть допущеної помилки випливає практично з кожного документу, поданого разом з декларацією. Сам факт помилкового зазначення номеру зовнішньоекономічного договору не є достатньою підставою для винесення оскаржуваного рішення.

Крім цього, жоден з документів, що подавалися митному органу при митному оформленні, підробленим або одержаним незаконним шляхом, або таким, що містить неправдиві відомості, відповідачем не визнавався.

Таким чином, суд вважає, що вказані зауваження відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, свідчать про технічну помилку у номері зовнішньоекономічного договору при оформленні митної декларації №23UA70U4 від 24.10.2023, що жодним чином не впливає на зміст досягнутих між сторонами договору домовленостей та правильність розрахунку митної вартості, здійсненого позивачем, а тому аргументи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що «-експортні декларації країни відправлення 23BEE410, 23BEE187, 23BEE792, 23BEE125, 23BEE055 не містить будь-яких відміток митного органу країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару; - у експортних деклараціях 23BEE792 та 23BEE055 відсутні номери транспортних засобів» суд зазначає, що внесення відомостей до митної декларації країни відправлення є прерогативою експортера і позивач не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства Королівства Бельгії, та внесення до неї відповідної інформації (Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, Постанова від 14 січня 2020 року, справа № 813/1350/14).

У цьому контексті суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 825/271/16 2 зазначено, що «суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що митні декларації країни відправлення у відповідності до чинного МК України не входять до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а їх форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і їх формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача; крім того, всі копії митних декларацій країни відправлення, що подавались позивачем, містили відомості про номер контракту, на підставі якого поставлявся товар, номери партій та маркування товару, його вагу, номер замовлення і загальну вартість, що, в свою чергу, є основними реквізитами і даними, необхідними для перевірки заявленої експортером митної вартості. Відповідно, зважаючи на те, від 24.04.2023 відправлення відомості Митних деклараціях країни відправлення №23ВЕЕ163 в частині найменування Товарів, їх кількості, ваги, ціни та інших даних повністю відповідають іншим документам, поданим позивачем митному органу, а тому вищезазначені доводи Відповідача ніяк не свідчать про не підтвердження позивачем числових значень митної вартості Товарів.

Водночас, зауваження та недоліки щодо відмінностей в номерах рахунків-фактур у поданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення, щодо відсутності відміток замовника (позивача) у Заявці № 3824/2 від 17.04.2023 до договору на перевезення вантажу від 09.03.2021 № ПО90321/1 не є такими, що можуть мати значення для визначення складових митної вартості товару, оскільки в межах даних правовідносин оцінці та дослідженню підлягає вартість поставки товару на митну територію України. Зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі № 804/2584/16 зазначено, що нормами Митного кодексу України визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.»

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що експортна митна декларація не входить до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а її форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і її формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача, а певні недоліки у заповненні даних митних декларацій відправлення не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною контракту, якщо така підтверджена сукупністю інших доказів, а тому аргументи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо аргументів відповідача про те, що «-згідно наданої до митного контролю CMR від 19.10.2023 № 209609632 у гр.3 місце розвантаження вказано м. Солонка, проте декларантом не надано жодних договорів на право власності чи оренду приміщення в зазначеному місці, місце реєстрації суб`єкта: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, корпус літера З, офіс 401А, Україна.» суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України визначає, які документи є такими, що підтверджують митну вартість товарів.

Серед перелічених у вказаній статті документів, не зазначено договорів на право власності чи оренду приміщення в місці розвантаження товарів та/або місця реєстрації суб`єкта господарювання, що здійснює митне оформлення товарів, як таких, які підтверджують митну вартість товарів, тому відсутність таких документів не впливає на правильність визначення митної вартості товарів, тому суд вважає аргументи відповідача у цій частині безпідставними та необґрунтованими.

Щодо аргументів відповідача про те, що «А також розмір транспортних витрат не пропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 1591 км, а вартість 40624,90грн. - що становить 25,53 грн/км, відстань по території України 77 км, а вартість 2348,04грн. - що становить 30,49грн/км). Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі Методичні рекомендації), визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті. Пунктом 49 розділу VI Методичних рекомендацій "Облік і калькулювання собівартості перевезень" визначено: "Вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали неможливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом розподілу пропорційно до вартості витраченого пального". Пунктом 51 Методичних рекомендацій аналогічний підхід застосовано до розподілу амортизаційних відрахувань. Таким чином, очевидним є факт, що рахунок від 05.09.2023 № 5493 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу.» суд, враховуючи доводи позивача, зазначає таке.

За наявними в матеріалах справи доказами рахунок на транспортні витрати міститься у справі за номером 580 від 19 жовтня 2023 року, а не за номером 5493 від 05 вересня 2023 року як зазначено відповідачем у оскаржуваному рішенні.

Зі змісту довідки про транспортні витрати №NTAL-000667 від 19.10.2023 до договору №П200623/1 від 20.06.2023 р. та до рахунка №580 від 19.10.2023 встановлено, що зокрема вартість перевезення вантажу по маршруту: Heist-Op-Den-Berg (Бельгія) погранперехід Рава-Руська, ЦМР №209609632, що стосується перевезення вантажу за митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023 до митного кордону України, становить 40 624,91 грн. Та сама вартість витрат на перевезення вантажу за митною декларацією №23UA70U4 від 24.10.2023 у розмірі 40 624,91 грн. відображена в рахунку на оплату транспортних послуг №580 від 19 жовтня 2023 року.

Митний кодекс України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування, з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17, у якій зазначено про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи, що митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товару (ів), довідка про транспортні витрати №NTAL-000667 від 19.10.2023 до договору №П200623/1 від 20.06.2023 та до рахунка №580 від 19.10.2023 є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення товарів.

Крім цього, відповідно до пп. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

За приписами частини 11 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: …2) витрати на транспортування після ввезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, укладаючи господарський договір, сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну договору. На законодавчому рівні ціна визначена законом як істотна умова для договору перевезення вантажу автомобільним транспортом. Так, відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 р. до істотних умов договору перевезення вантажу автомобільним транспортом, окрім інших, віднесено вартість перевезення.

Таким чином, судом встановлено, що питання оплати вирішуються сторонами на вільній основі, з урахуванням власних ризиків та можливостей, всі транспортні витрати, які поніс позивач по договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні, включені у заявлену митну вартість у відповідності до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, і надані до митного оформлення документи не містять розбіжностей та у сукупності дають змогу встановити витрати, понесені на транспортування ввезених на територію України товарів.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Суд вважає такі аргументи відповідача безпідставними та необґрунтованими.

Твердження відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що «Надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 09.10.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки, калькуляція собівартості це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільность» не знайшло свого документального підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, тому судом до уваги не приймається.

Таким чином, уповноважений представник позивача надав усі зазначені підтверджуючі документи відповідачеві в повному обсязі, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

Щодо застосування резервного методу слід зазначити таке.

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд встановив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100671/1 від 26.10.2023 відповідач посилається на митні декларації 23UA209230/2023/022924 від 07.03.2023, за якою товар №4 оформлявся за ціною 8,707 дол за кг та UA 209230/2023/053998 від 23.05.2023, за якою товар №5 оформлявся за ціною 5,07 дол. США/кг даного виду товару (ціна товару, вказана в графі 45 МД, вирахувана за курсом долара США (гр.23 МД) поділена на вагу товару, зазначеного в гр. 38 МД) за 6 (резервним) методом, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів, за таким товаром.

При цьому, коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Таким чином, лише посилання відповідача на митні декларації, за якими здійснювалось митне оформлення товару іншими особами за іншими партіями, не може слугувати достатньою підставою для застосування резервного методу.

Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи, відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

За наведених обставин, позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 Митного кодексу України подано всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав для витребування додаткових документів та прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 13.10.2021 року у справі № 804/15600/15, від 14.04.2021 року у справі № 820/4849/16, від 21.04.2021 року у справі № 809/1838/15

Суд враховує, що відповідно до норм чинного законодавства з питань митної справи митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим можуть бути витребувані лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а та від 18.11.2022 у справі № 818/902/17.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відтак зазначені митним органом у повідомленні та в рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття картки відмови і коригування митної вартості товару не можуть бути визнані судом об`єктивними, обґрунтованими і такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що при здійсненні ввезення товару на митну територію України, ТОВ «АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ» для підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого частиною другою статті 53 МК України, а тому використання відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару є неправомірним.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.

Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.

Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів митний орган повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавали можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованими та правомірними, а відтак наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

З огляду на похідний характер картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002794, така теж є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому, в силу положень ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

З огляду на все викладене вище та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Щодо судових витрат слід зазначити таке.

Стаття 132 КАС України визначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані, зокрема, із залученням перекладачів.

Суд у цьому контексті зауважує, що згадані положення статті 132 КАС України не конкретизують та не містять вичерпного переліку форм, у яких перекладач може залучатись у процесі розгляду справи.

Суд акцентує увагу на тому, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що унеможливлює залучення перекладача у порядку статті 71 КАС України, на яку посилається представник відповідача.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частина друга згаданої статті визначає, що такі дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Частина перша статті 90 КАС України визначає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, відсутність перекладу документів на державну мову, якою провадиться судочинство, виключає можливість дослідження їх як доказів, надання їм оцінки, що у свою чергу впливає на законність та обґрунтованість прийняття рішення у справі. Суд, приймаючи рішення у справі, досліджував документи, складені іноземною мовою, та надавав їм оцінку як доказам у відповідності до правил доказування.

З огляду на такі міркування, суд висновує про відсутність перешкод для віднесення витрат на здійснення перекладу документів, до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підтвердження факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи (на залучення перекладача) представник позивача надав такі докази:

- копію договору на послуги з письмового перекладу №25 від 26.10.2023, укладеного між приватним підприємством «Ньюстрім-центр» (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро форвард України» (замовник);

- копію рахунка-фактури №00139/24 від 18.04.2024 на послуги письмового перекладу та належного засвідчення перекладу на суму 14840,00 грн.;

- копію акта виконаних робіт від 18.04.2024 на суму 14840,00 грн.;

- копію платіжної інструкції №8826 від 19.04.2024 про оплату за послуги письмового перекладу та засвідчення згідно рахунку №139/24 від 18.04.2024 без ПДВ на суму 14840,00 грн.;

- копію рахунка-фактури №00140/24 від 19.04.2024 на послуги письмового перекладу та належного засвідчення перекладу на суму 100,00 грн.;

- копію акта виконаних робіт від 19.04.2024 на суму 100,00 грн.;

- копію платіжної інструкції №8827 від 19.04.2024 про оплату за послуги письмового перекладу та засвідчення згідно рахунку №140/24 від 19.04.2024 без ПДВ на суму 100,00 грн.

Витрати понесені позивачем на здійснення перекладу та засвідчення документів становлять 14940,00 грн.

Таким чином, відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4844,80 грн. та витрати на здійснення перекладу документів у розмірі 14940,00 грн.

Керуючись статтями 72-79, 90, 132, 134, 139, 241-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002794.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100671/1 від 26.10.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (код ЄРДПОУ 39613589) судовий збір у розмірі 4844,80 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок та витрати на здійснення перекладу документів у розмірі 14940,00 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.