Справа № 480/3895/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2025 р. Справа № 480/3895/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив:
1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови щодо звільнення його з військової служби ОСОБА_1 , що проходить військову службу у військові частині НОМЕР_1 , у зв`язку з необхідності постійного догляду за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 у відповідності до ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідності постійного догляду за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Свої вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно висновку форми №080-4/о потребує соціальної послуги денного догляду, догляду вдома, на постійній основі від фізичної особи. Окрім того, довідкою амбулаторії смт.Угроїди Краснопільської селищної ради Сумської області від 20.07.2023 встановлено, що його мати за станом здоров`я потребує постійного лікування і обстеження. При цьому його мати проживає разом із своїм братом - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно з Випискою із акту огляду МСЕК №046948 є особою з інвалідністю. Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений відповідний запис 26 листопада 2004 року №66. А, отже, інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 немає. Сімейні відносини з позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року.
Позивач вважає, що зазначені документи підтверджують факт того, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка згідно висновку ЛКК потребує постійного догляду. Тобто, встановлені обставини повністю підпадають під критерій підстави для звільнення позивача з військової служби за абз. 7 пп. г а. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення на підставі абз. 7 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу до Військової частини НОМЕР_1 . Однак будь-яке офіційне повідомлення щодо результату розгляду рапорту позивачу не надавалось, у зв`язку з чим представником позивача неодноразово направлялися відповідачу запити, у відповідь на які адвоката повідомлено про те, що позитивного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 не прийнято.
Ухвалою суду від 20.05.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі
Представником відповідача надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник Військової частини НОМЕР_1 просив відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на те, що позивач є військовослужбовцем військової служби за контрактом, в той час як звертався з наміром про звільнення посилаючись на підстави для осіб призваних під час мобілізації. Представником позивача до позовної заяви додано висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 19.06.2023, відносно своєї матері ОСОБА_2 . Втім такий висновок складений з порушеннями, а саме у розділу 4 не підкреслено яку саме послугу потребує ОСОБА_2 , хоча це передбачає форма (необхідне підкреслити).
Також, у зазначеному висновку не визначено, що саме потребує ОСОБА_2 . За формою особі може бути рекомендовано такі соціальні послуги: денний догляд, догляд вдома, паліативний догляд вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
При цьому, підпункт г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Доводи представника позивача щодо неспроможності ОСОБА_3 допомагати ОСОБА_2 та смерті батька Позивача ( ОСОБА_4 ) не є об`єктивним, оскільки не виключає вірогідність існування інших дітей та членів сім`ї. Довідка про зареєстрованих за адресою осіб не додана. Довідка амбулаторії смт. Угроїди не може бути врахована, оскільки не є предметом доказування у зазначеній справі.
Відтак, відповідач вважає, що позивач не надав відповідачу доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
У відзиві представник Військової частини НОМЕР_1 заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 19.07.2024 (а.с.38).
Ухвалами суду від 20.05.2024, від 19.07.2024 та від 24.09.2024 у відповідача витребовувалися неодноразово копії заяви (рапорту) позивача про звільнення його з військової служби з доданими до неї документами, та рішення, що було прийнято за результатом розгляду такої заяви (рапорту), а також копії рапорту позивача №17314 та витягу з наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС.

Так, на виконання вимог ухвал відповідачем надано суду рапорт позивача про здачу справ і посаду за №17314 та копію наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС про увільнення позивача із займаної посади водія-електрика відділення управління взводу управління самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду водія мотопіхотного взводу мотопіхотної бригади Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 (а.с.45-50).

Втім, у зв`язку з не наданням суду заяви (рапорту) позивача про звільнення його з військової служби з доданими до неї документами, а також рішення, що було прийнято за результатом розгляду такої заяви (рапорту), а також враховуючи, що позивач не надав копію рапорту про звільнення з військової служби як доказ, на який посилається у позові, то ухвалою суду від 18.12.2024 у позивача було витребувано копію рапорту ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, а у відповідача, в т.ч. повторно, копії 1) заяви (рапорт) позивача про звільнення його з військової служби з доданими до неї документами, 2) рішення, що було прийнято за результатом розгляду такої заяви (рапорту) про звільнення з військової служби, 3) у разі відсутності (не подання) такого рапорту, відповідачу окремо зазначити про це у поясненнях з наданням відповідних доказів (журнал вхідної кореспонденції за січень-березень 2024 року тощо), та додатково: 4) запитів адвоката, на які Військовою частиною НОМЕР_1 були надані відповіді листами від 19.03.2024 та від 18.04.2024.

Так, на виконання вимог вказаної ухвали суду від 18.12.2024, від відповідача до суду надійшли копії відповідей на запит адвоката Посохова В.С., рапорту позивача про звільнення з військової служби та копії витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2019 №207, від 23.04.2024 №62-РС та від 13.05.2024 №134 (а.с.55-66).

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з позову та підтверджується матеріалами справи, позивач згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2019 №207, був зарахований з 23.08.2019 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, ВОС 790037 та зарахований на котлове забезпечення як військовослужбовця за контрактом (а.с.36,63).

У подальшому, згідно рапорту ОСОБА_1 , зареєстрованого 13.05.2024 за вх.№17314 (а.с.49, 64), наказом командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС старшого солдата ОСОБА_1 , водія - електрика відділення управління взводу управління самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , увільнено із займаної посади та призначено до цього самого оперативного командування водієм мотопіхотного взводу мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 , ВОС - 790037А (а.с.50,66).

На підставі вказаного наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС (а.с.50) та рапорту позивача вх. №17314 (а.с.49), наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2024 №134 старшого солдата ОСОБА_1 , водія - електрика самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 23 квітня 2024 року №62-РС на посаду водія мотопіхотного взводу мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 , виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 13.05.2024, прийнято вважати таким, що справи та посаду здав і направити для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 (а.с.35,62).

Поряд з цим, під час проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, що зареєстрований 23.01.2024 (а.с.65), в якому просив звільнити його з лав Збройних сил України на підставі п.п. "г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , висновок ЛКК від 19.06.2023) (а.с.65).

При цьому, як вбачається з копії цього рапорту (а.с.65) та це не заперечувалося відповідачем ні у відзиві, ні при поданні додаткових доказів до суду, до рапорту ОСОБА_1 було подано, серед іншого, нотаріально завірені копії таких документів: висновок ЛКК від 19.06.2023 (а.с.12), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с.10), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с.15), свідоцтво про народження ОСОБА_1 (а.с.8), паспорт ОСОБА_2 (а.с.9), паспорт ОСОБА_3 (а.с.14), довідка медичного закладу (а.с.13), а також виписка з акту огляду МСЕК ОСОБА_3 (а.с.16).

У зв`язку з не наданням жодної відповіді на поданий позивачем рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 , адвокатом Посохова В.С. направлялися адвокатські запити до відповідача щодо стану розгляду рапорту про звільнення з військової служби (а.с.58зворот-59, 60зворот-61), на які Військовою частиною НОМЕР_1 надані відповіді листами від 14.03.2024 №1674 (а.с.17,58) та від 18.04.2024 №2517 (а.с.18,60).

Зокрема, листом від 14.03.2024 №1674 повідомлено адвоката, що Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 та позитивного рішення не прийнято (а.с.17, 58), а листом від 18.04.2024 №2517 повідомлено адвоката, що позитивного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 не прийнято, у зв`язку з відсутністю довідки про призначення соціальних виплат, передбаченого постановою КМУ від 23.09.2020 №859 (а.с.18, 60).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Згідно із ч.2 ст. 23 вказаного Закону №2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки.

Втім суд зауважує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указом Президента України.

Тобто, як на момент подання позову до суду, так і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.

При цьому відповідно до п. 2 ч.9 ст. 23 Закону №2232-ХІІ у редакції чинній на час звернення позивача з рапортом, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Так, відповідно до пп. "г" п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, у редакції чинній на час подання позивачем рапорту, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах, зокрема, передбачених п. «г»: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); серед іншого: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу, з посиланням на вказаний п."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII, звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення (а.с.17), який у Військовій частині НОМЕР_1 був зареєстрований 23.01.2024 за №458.

Представник відповідача у відзиві звернув увагу на не подання довідки про зареєстрованих за адресою осіб, що унеможливило здійснити перевірку для виключення вірогідності здійснювати догляд іншими дітьми та членами сім`ї. Також, з посиланням на позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, представник відповідача стверджував, що підстав для задоволення рапорту не було, оскільки позивачем не було додано документа, який би підтверджував необхідність здійснення саме постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

Дійсно у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 Судом досліджувалось питання звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Верховний Суд у цій справі зазначив, що саме по собі поняття «догляд вдома» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком, а з огляду на відсутність у висновку, складеного відповідною медичною установою інформації про необхідність постійного догляду, доданого до рапорту про звільнення Суд дійшов висновку про відсутність підстав звільнення за такою підставою.

Поряд з цим, щодо доводів представника відповідача, у тому числі з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №120/1909/23, викладені у відзиві, суд зауважує, що за обставин справи №120/1909/23, яким надавалась оцінка Судом, відповідачем рапорт про звільнення був розглянутий та надана відповідь.

Натомість у цій справі рапорт позивача був зареєстрований у відповідача ще 24.01.2024, однак, на неодноразові ухвали суду про витребування доказів, відповідачем не було надано доказів розгляду такого рапорту та саме уповноваженою особою. Жодної відповіді, чи наказу, за результатом розгляду такого рапорту, та в якому було б викладено позицію військової частини щодо підстав відмови у задоволенні рапорту про звільнення, з оцінкою наданим позивачем доказів, відповідачем суду надано не було.

За обставин цієї справи, суд звертає увагу, що відповідно до ч.7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, згідно із абз.2 п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пунктів 233, 236 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009, у редакції чинній на час звернення позивача з рапортом (далі Інструкція №170) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Пункти 12.1, 12,7, 12.11 розділу XII Інструкції № 170 визначають, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення. Бесіда з питань звільнення з військової служби проводиться з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником. Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. При цьому документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Ухвалами суду від 20.05.2024, від 19.07.2024, від 24.09.2024, від 18.12.2024 у відповідача неодноразово витребовувалося рішення, що було прийнято за результатом розгляду рапорту позивача. На виконання вимог ухвал суду відповідачем були надані лише відповіді на запит адвоката, в одному з яких повідомлено, що позитивного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 не прийнято. У відповіді від 18.04.2024 було зазначено, що позитивного рішення про звільнення не прийнято, у зв`язку з відсутністю довідки про призначення соціальних виплат (а.с.17,18).

У той же час доказів саме розгляду та прийняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення з військової служби уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, зокрема командиром Військової частини НОМЕР_1 , відповідачем, на неодноразові ухвали суду не було надано.

Відмітка на рапорті «1) відсутній висновок МСЕК з потребою у догляді, 2)відсутня довідка про призначення постійної допомоги (ПКМУ «859 від 23.09.2020)» не може бути доказом розгляду рапорту позивача, оскільки така відмітка не містить ні рішення за результатом такого розгляду (як то "відмовити", "до наказу" тощо) , ні дати такої резолюції, ні зазначення посади та прізвища особи, яка прийняла таку резолюцію (а.с.65).

Таким чином, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 24.01.2024, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження. Така бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги суб`єктний склад сторін, визначеного позивачем, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, зареєстрованого за вх. №458 24.01.2024 .

При цьому позивач у позові просить визнати дії відповідача протиправними, втім не вчинення дій щодо розгляду рапорту є пасивною формою поведінки, а тому належним способом захисту є саме визнання протиправною бездіяльність відповідача.

У той же час, визначаючись щодо вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 у відповідності до ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідності постійного догляду хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, насамперед, варто відмітити, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення за результатом розгляду поданого рапорту позивача про звільнення командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято взагалі не було, тобто матеріалами справи не підтверджується факт відмови командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.

Отже, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка поданим позивачем документам, та результат якої було б викладено у відповідному наказі чи відповіді на такий рапорт.

Крім того, як встановлено судом, на дату надходження позову до суду 13.05.2024 (а.с.1), наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2024 №134 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС старшого солдата ОСОБА_1 , водія - електрика відділення управління взводу управління самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 23 квітня 2024 року №62-РС на посаду водія мотопіхотного взводу мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 , в и к л ю ч е н о зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 13.05.2024, та прийнято вважати таким, що справи та посаду здав і н а п р а в и т и для подальшого п р о х о д ж е н н я військової с л у ж б и до Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 (а.с.35,62).

Отже, вже на дату звернення з позовом до суду (07.05.2024 (а.с.21) відносно позивача було прийнято наказ командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.04.2024 №62-РС на підставі якого ОСОБА_1 було увільнено від займаних посад у Військовій частині НОМЕР_1 та з 13.05.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2024 №134 позивач був направлений для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 .

Приймаючи до уваги, що відповідно до Положення № 1153/2008, рапорт про звільнення військовослужбовця, який бажає звільнитися з військової служби, має бути поданий та попередньо розглянутий по команді, тобто саме у порядку підпорядкування прямим командиром, який після розгляду та задоволення передає документи далі до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби, враховуючи накази від 23.04.2024 №62-РС та від 13.05.2024 №134, у суду відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з прийняттям рішення за результатом його розгляду.

Поряд з цим суд зауважує, що позивач не позбавлений права на звернення до командира військової частини, в якій він проходить військову службу на цей час, з питанням щодо звільнення його з військової служби шляхом подання відповідного рапорту про звільнення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, зареєстрованого за вх. №458 24.01.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2025.

Суддя І.Г. Шевченко