Справа № 300/4726/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2025 р. справа № 300/4726/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 з 24.03.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 05.10.1992 року по 22.07.1995 року та з 19.02.1998 року по 23.12.2001 р. а також періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.01.2004 року по 31.03.2020року, з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.03.2022 року із зарахуванням до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», періоди перебування у відпустці по догляду дитиною до досягнення 3-х річного віку з 05.10.1992 року по 22.07.1995 року та з 19.02.190 року по 23.12.2001 р., а також періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.01.2004 року по 31.03.2020 р., з 09.10.2020 року по 31.08.2021 p. відповідності до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 з 24.03.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 05.10.1992 року по 22.07.1995 року та з 19.02.1998 року по 23.12.2001 р. а також періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.01.2004 року по 31.03.2020року, з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
04.07.2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві та зазначає що позивачем пропущено строк звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як отримувач пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до абзацу 4-5 пуншу 3 розділу XV «Прикінцевих положень».
04.02.2024 року адвокат Комарницький звернувся до Головного управління Пенсійного фонду Україну в Івано-Франківській області із запитом щодо надання інформації про зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи з 12.06.1960 до 30.09.1991 у Закарпатському облтубдиспапсері, з 19.03.1992 до 31.03.2020 та з 09.10.2020 до 31.08.2021 у Долинському протитуберкульозному диспансері в подвійному розмірі. згідно з вимогами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та заявою позивача про проведення перерахунку пенсії у випадку не зарахування вищезазначеного стажу.
У відповідь на запит та звернення позивача відповідач надав відповідь від 15.03,2024
Відтак періоди роботи з 01.01.2004 по 31.03.2020 та з 09.10.2020 по 3.1.08.2021 відповідачем в подвійному розмірі позивачу зараховано не було, а також не було зараховано в подвійному розмірі періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною, зокрема: з 05.10.1992 по 22.07.1995 за з 19.02.1998 по 23.12.2001.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закону № 1058-ІV).
Приписами частини 1 статті 24 Закону 1058-ІV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який набув чинності з 01.01.2004, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
Статтею 60 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 06.04.2000 № 1645-III "Про захист населення від інфекційних хвороб" інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами статті 7 цього Закону лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).
Пунктом 1 цього Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , довідки КНП «Обласний клінічний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр» Закарпатської обласної ради від 20.06.2022 року №18/08-18, довідки КНП «Долинського протитуберкульозного диспансеру» Івано-Франківської обласної ради від 30.09.2021 року № 238, суд встановив, що позивач:
- з 12.09.1990 року по 30.09.1991 року перебувала на посаді сестри медичної палатної;
- з 19.03.1992 року по 11.07.1997 року перебувала на посаді лаборанта;
- з 01.05.1992 року по 11.01.1997 року перебувала на посаді сестри медичної чергової (палатної);
- з 12.01.1997 року по 31.07.2001 року перебувала на посаді сестри медичної функціональної діагностики;
- з 01.08.2001 року по 31.03.2020 року, з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року перебувала на посаді сестри медичної палатної.
Вказані періоди роботи позивача підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечувались.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
02.08.2002 року за вих. № 03-2/1751-02-4 Мінстерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі.
У вищезазначеному листі вказано наступне: Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується в стаж роботи в подвійному розмірі. З метою подальшого вдосконалення та розвитку патологоанатомічної служби в Україні наказом Міністерства охорони здоров`я від 12.05.92 р. № 81 «Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби в Україні» організовані патологоанатомічні бюро, які є закладами охорони здоров`я, із збереженням функціональних повноважень патологоанатомічних відділень. У зв`язку з викладеним, час роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі».
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Вимогами пункту 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Водночас, суд зауважує, що відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17.
З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач при призначенні пенсії позивачу протиправно не зарахував до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 05.10.1992 по 22.07.1995 року, з 19.02.1998 по 23.12.2001, з 01.01.2004 року по 31.03.2020 та з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року на посадах лаборанта, сестри медичної палатної та сестри медичної функціональної діагностики КНП «Обласного клінічного фтизіопульмонологічного лікувально-діагностичного центру» та КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради.
Таким чином, періоди роботи позивача з з 05.10.1992 по 22.07.1995 року, з 19.02.1998 по 23.12.2001, з 01.01.2004 року по 31.03.2020 та з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.
Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 05.10.1992 по 22.07.1995 року, з 19.02.1998 по 23.12.2001, з 01.01.2004 року по 31.03.2020 та з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 05.10.1992 по 22.07.1995 року, з 19.02.1998 по 23.12.2001, з 01.01.2004 року по 31.03.2020 та з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з урахування задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 з 24.03.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 05.10.1992 року по 22.07.1995 року та з 19.02.1998 року по 23.12.2001 р. а також періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.01.2004 року по 31.03.2020року, з 09.10.2020 року по 31.08.2021 року у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.03.2022 року із зарахуванням до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», періоди перебування у відпустці по догляду дитиною до досягнення 3-х річного віку з 05.10.1992 року по 22.07.1995 року та з 19.02.190 року по 23.12.2001 р., а також періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 01.01.2004 року по 31.03.2020 р., з 09.10.2020 року по 31.08.2021 p. відповідності до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.