Справа № 160/314/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2025 рокуСправа №160/314/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.01.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", з вимогами:
- визнати винним Відповідача (розпорядника інформації) у приховуванні інформації, безпідставній відмові у задоволенні запиту на інформацію;
- зобов`язати Відповідача виплатити Позивачу моральну компенсацію у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ № 2939-VI (що станом на 01 січня 2025 року становить 850 гривень);
- зобов`язати Відповідача у термін 5 робочих днів із дня набрання рішення суду законної сили, надати Позивачу змістовну, повну та достовірну відповідь із належним чином завіреними копіями відповідних документів на запит на публічну інформацію Позивача за вихідним номером № 01 від 09.12.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 09.12.2024 року на підставі статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся за допомогою електронного звернення до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» із запитом на інформацію. У Запиті Позивач просив надати інформацію стосовно відключення світла за адресою місцезнаходження Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська (м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., проспект Конституції, буд. 64) за такі дати: - 12.02.2024; 20.03.2024; 01.05.2024; 05.07.2024; 09.09.2024; 16.10.2024; 04.11.2024; 13.11.2024; 04.12.2024 (у разі наявності відключення світла за вказаною адресою по зазначеним датам, надати точні години відключення світла із приміткою (екстренні, стабілізаційні, планові)). Проте у відповідь на звернення відповідачем не було надано відповідь стосовно питань, які порушив позивач.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на доступ до публічної інформації позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
20.01.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровській Електромережі» надійшов відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що на електронну скриньку АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» надійшов запит на публічну інформацію № 01 від Позивача датований 09.12.2024.
У зазначеному запиті позивач, спираючись на норми ЗУ «Про публічну інформацію», просив надати інформацію про точні години відключення світла за адресою місцезнаходження Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська (м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., проспект Конституції, буд. 64) за 12.02.2024, 20.03.2024, 01.05.2024, 05.07.2024, 09.09.2024, 16.10.2024, 04.11.2024, 13.11.2024, 04.12.2024 із приміткою екстрені, стабілізаційні, планові.
Частиною 4 статті 13 ЗУ «Про публічну інформацію» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Враховуючи вищевикладені норми ЗУ «Про публічну інформацію», Відповідач, як суб`єкт, що займає домінуюче становище на ринку, є розпорядником стосовно інформації щодо умов постачання послуг з розподілу електричної енергії та цін на них.
Зазначають, що інформація запитувана Позивачем у запиті № 01 від 09.12.2024 (вх. № К-4926/1001) згідно з положеннями ЗУ «Про публічну інформацію» не може бути віднесена до публічної. А отже, положення ЗУ «Про публічну інформацію» не поширюються на зазначений запит Позивача.
Зокрема, згідно з п. 12.9 КСР доступ Користувачів та споживачів до інформації здійснюється ними в індивідуальному порядку.
Підсумовуючи вищевикладене просять відмовити в задоволенні адміністративного позову.
23.01.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» ОСОБА_1 подано відповідь на відзив проти позову, в якій позивач зазначає про неотримання відповіді на його звернення та щодо виявленої помилки в електронній адресі, на яку відповідачем направлялась копія відповіді. З огляду на викладене вважає заперечення відповідача безпідставними та просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
- про відключення світла за адресою місцезнаходження Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська (м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., проспект Конституції, буд. 64) за такі дати: - 12.02.2024; 20.03.2024; 01.05.2024; 05.07.2024; 09.09.2024; 16.10.2024; 04.11.2024; 13.11.2024; 04.12.2024 (у разі наявності відключення світла за вказаною адресою по зазначеним датам, надати точні години відключення світла із приміткою (екстренні, стабілізаційні, планові).
Запит ОСОБА_1 був зареєстрований Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпровські Електромережі» 10.12.2024 за № К-4926/1001.
«АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (надалі оператор системи розподілу - ОСР) розглянувши Ваш запит на публічну інформацію щодо відсутності послуги електропостачання за адресою: м. Кам`янське, пр. Конституції, 64, повідомляє наступне.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Тобто, законодавець чітко визначив хто є розпорядниками інформації та передбачив, яка саме інформація від розпорядників має право запитуватись.
В рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації» АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі», як суб`єкт господарювання, який займає домінуюче положення на ринку, має надати тільки інформацію, що стосується умов розподілу електричної енергії та ціни (тарифу) на розподіл. Таким чином, запитувана інформація не відноситься до публічної, отже, підстави для розгляду запиту в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» відсутні.
Щодо надання інформації про відключення за адресою суду.
Згідно з п. 12.9 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, доступ Користувачів та споживачів до інформації здійснюється ними в індивідуальному порядку.
Постановою НКРЕКП від 26.03.2022 № 349 «Щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури» встановлено, що ОСР має повідомляти споживачів, які попередньо пройшли авторизацію на відповідних електронних сервісах, за їх запитом актуальну інформацію щодо часу початку та очікуваного закінчення відповідної перерви в електроживленні, причини перерви електроживлення тощо через власні офіційні вебсайти в мережі Інтернет, а також за допомогою засобів зв`язку, електронних сервісів, месенджерів тощо».
Вважаючи, що відповідачем не було надано відповідь на його звернення, чим порушено право на доступ до публічної інформації, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян» (№393/96-ВР від 02.10.1996 р., далі - Закон №393) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною першою статті 1 Закону №393 передбачено право громадянина України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян»).
Визначення «заяви» (клопотання) міститься у частині 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає, що звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до статті 4 цього Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 7 Закону №393 передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до статті 16 Закону №393 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що кожен громадянин в разі порушення його законних прав має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому, такий повинен бути повним, достовірним та точним або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Згідно частини першої статті 20 Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Отже, відповідач надав позивачу відповідь на запит на інформацію на 3 робочий день від дати отримання запиту, тобто пропуску строку встановленого законом судом не встановлено.
Щодо змісту відповіді наданої позивачу, суд зазначає наступне.
Щодо надання інформації про відключення за адресою суду.
Згідно з п. 12.9 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, доступ Користувачів та споживачів до інформації здійснюється ними в індивідуальному порядку.
Постановою НКРЕКП від 26.03.2022 № 349 «Щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури» встановлено, що ОСР має повідомляти споживачів, які попередньо пройшли авторизацію на відповідних електронних сервісах, за їх запитом актуальну інформацію щодо часу початку та очікуваного закінчення відповідної перерви в електроживленні, причини перерви електроживлення тощо через власні офіційні вебсайти в мережі Інтернет, а також за допомогою засобів зв`язку, електронних сервісів, месенджерів тощо.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Постановою НКРЕКП від 26.03.2022 № 349 «Щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури» встановлено, що ліцензіати мають забезпечити:
обмеження доступу та захист інформації про об`єкти споживачів, які забезпечують роботу:
органів державної влади (Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, органи судової влади тощо);
військових адміністрацій та органів місцевого самоврядування;
військових частин та територіальних центрів комплектування і соціальної підтримки (в тому числі об`єкти, що використаються для територіальної громади в умовах воєнного стану);
телекомунікацій та зв`язку;
закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності;
об`єктів Державної служби України з надзвичайних ситуацій;
об`єктів, що забезпечують тепло-, газо-, електро- та водопостачання;
установ та органів юстиції;
правоохоронних органів (органів внутрішніх справ, органів прокуратури, Служби безпеки України);
підприємств повітряного, водного, автомобільного та залізничного транспорту;
інших об`єктів, визначених відповідною військовою адміністрацією.
Оскільки інформація у запиті ОСОБА_1 стосувалась постачання електроенергії до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, що відноситься до органів судової влади та Постановою НКРЕКП від 26.03.2022 № 349 «Щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури» встановлено обмеження надання інформації в тому числі щодо органів судової гілки влади, відповідачем правомірно було відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на норми чинного законодавства.
Статтею 23 Закону встановлено, що рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
У пункті 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
- мета запитувача: необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
- характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;
- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості: розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
- готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації.
Заявлений спір розглядається відповідно до часини другої статті 9 КАС України за позовною заявою, в межах позовних вимог та за наведеним у позові його обґрунтуванням.
З урахуванням того, що підставою для звернення позивача до суду є ненадання відповідачем інформації на запит, доказів надання якої відповідачем було надано до суду та стосовно інформації, щодо розповсюдження якої існує заборона на час дії воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Тому, суд, перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при розгляді заяви позивача щодо їх відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, доходить висновку, що відповідачем не було допущено протиправних дій при наданні позивачу відповіді на його заяву.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при наданні відповіді на запит позивача від 09.12.2024 р. Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає про наступне.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук