Справа № 380/21464/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 рокусправа № 380/21464/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області в інтересах держави в особі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС» про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області (79057, м. Львів, вул. Чупринки, 85; ) в інтересах держави в особі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (79008, м. Львів, вул. Валова, 20; ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС» (79013, м. Львів, вул. І. Котляревського, 47; ) з вимогами:

- зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС» упродовж одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення розташовану за адресою: м. Львів, вул. І. Котляревського, 47 на умовах та в порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Франківською окружною прокуратурою міста Львова встановлено, що за адресою м. Львів, вул. Івана Котляревського, 47 розташований житловий будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення «Будинок житловий (вілла Кароля Дзядоня Дзєлінського) 1903-1906 р.р.) відповідно до рішення Львівського обласного виконавчого комітету від 05.07.1985 №381. Відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України №1162 від 02.12.2016 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» вказана будівля була занесена до Реєстру, охоронний номер 116-Лв. Зазначений будинок розташований в межах історичного ареалу м. Львова, а також в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Вказаний будинок належить до пам`яток архітектури місцевого значення. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлових приміщень будинку по вул. І. Котляревського, 47 у мю Львові є ОСББ №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підставою реєстрації права власності на будинок №47 по вул. І.Котляревського, у м. Львові за ОСББ «ІРИС» слугував протокол загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 13.02.2020. Втім, відповідачем здійснюється неналежне збереження та охорона вказаного об`єкта культурної спадщини, оскільки всупереч положень Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, охоронного договору на вказану пам`ятку архітектури не укладено.

Ухвалою суду від 23.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30.10.2024 за вх.№80518 від представника позивача надійшло клопотання про перехід в загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про перехід в загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 31.10.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють позовних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18, кв. 114; ).

Станом на 20.12.2024 будь-яких заяви по суті на адресу суду не надходило.

13.11.2024 від відповідача на адресу суду повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, на якому зазначено причини невручення «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою суду від 20.12.2024 строк розгляду справи за позовом заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області в інтересах держави в особі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС» про зобов`язання вчинити дії продовжено на шістдесят днів з метою належного повідомлення відповідача у справі.

24.01.2025 від відповідача на адресу суду повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, на якому зазначено причини невручення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 124 КАС України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Абзацом другим частини четвертої цієї ж статті передбачено, що у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Разом з тим, частиною четвертою статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд даної справи у відповідності до ч.1 ст. 130 КАС України, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

За адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення «Будинок житловий (вілла Кароля Дзядоня Дзєлінського) 1903-1906 р.р.) відповідно до рішення Львівського обласного виконавчого комітету від 05.07.1985 №381.

Відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України №1162 від 02.12.2016 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» вказана будівля була занесена до Реєстру, охоронний номер 116-Лв.

Внесення будинку по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові до Державного реєстру нерухомих пам`яток України підтверджується відомостями самого Реєстру, де під номером 723 зазначена вілла Кароля Дзядоня Дзєлінського, що у АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок розташований в межах історичного ареалу м. Львова, а також в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Таким чином, вказаний будинок належить до пам`яток архітектури місцевого значення.

Вказаний будинок складається з 4 квартир, які перебувають у власності фізичних осіб, та нежитлових приміщень, які перебувають у власності ОСББ «ІРИС».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлових приміщень будинку по АДРЕСА_1 є ОСББ №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підставою реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСББ «ІРИС» слугував протокол загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 13.02.2020.

Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради скеровано листи власниками будівлі №47 по вул. І.Котляревського у м. Львові, в тому числі 27.03.2024 №0004-вих-410007 ОСББ «ІРИС», про занесення належного їм об`єкту до пам`ятки архітектури місцевого значення, а також необхідності укладення охоронного договору із долученням необхідної облікової документації.

Вказаний лист скеровано на офіційну адресу ОСББ «ІРИС», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР): м. Львів, вул. Котляревського, рекомендованим листом. Відповідно до даних щодо відстеження рекомендованого листа, встановлено, що вказаний лист повернуто відправнику, у зв`язку із неврученням адресату.

Згідно з інформацією з ЄДР, керівником ОСББ «ІРИС» є ОСОБА_1 , який також є власником квартири АДРЕСА_2 , який неодноразово повідомлявся Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради про обов`язок укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини.

Крім того, 19.07.2024 Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації повідомив прокурора, що ним скеровано лист до Управління охорони історичного середовища 21.03.2024 (№16-1286/0/2-24) щодо забезпечення укладення охоронних договорів із власниками даної пам`ятки архітектури місцевого значення.

Також Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації звернувся до співвласників вищевказаної пам`ятки архітектури місцевого значення щодо забезпечення виготовлення облікової документації та укладення охоронних договорів, в тому числі до ОСББ «ІРИС» з листом від 17.07.2024 №16/2806/0/2-24.

Інші заходи Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації не вживались.

Таким чином, ОСББ «ІРИС» охоронний договір на об`єкт культурної спадщини за адресою м. Львів, вул. І.Котляревського, 47, не укладено, жодних активних дій, спрямованих на його укладення, відповідачем не вчинено, хоча останньому відомо як про те, що належний йому об`єкт нерухомості є об`єктом культурної спадщини, так і про необхідність укладення охоронного договору.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього законодавством обов`язків. Враховуючи, що упродовж тривалого часу в порушення вимог пам`яткоохоронного законодавства відповідач не вчиняє жодних активних дій для підписання охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, це зумовлює загрозу знищення, пошкодження та/або псування пам`ятки.

Вирішуючи спір, суд керується таким.

Щодо підстав для звернення прокурора до суду.

За змістом частин 3 5 статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У відповідності з частинами 3, 4, 6 статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор, зокрема, має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Положення про департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, затвердженим Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації №745/0/5-20 від 04.09.2020 (далі-Положення), до повноважень Департаменту належить, серед іншого, призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт; надає дозволи на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини; видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях і в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм і проектів, передбачених чинним законодавством у сфері охорони культурної спадщини дозволів, або з відхиленням від них; укладає охоронні договори на пам`ятки культурної спадщини.

Таким чином, у даному випадку в спірних правовідносинах у сфері охорони культурної спадщини наявний суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено захист інтересів держави у вказаній сфері правовідносин Львівська ОДА в особі свого структурного підрозділу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації як спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини, який неналежним чином виконує свої повноваження. Прокурор завчасно повідомив Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської ОДА про намір звернутись до суду і останній не заперечує щодо цього, більше того, в судовому засіданні його представник позов підтримала та просила такий задовольнити.

Враховуючи наведене, суд вважає, що прокурор виконав вимоги статті 53 КАС України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації у цій справі набув статусу позивача.

Щодо суті спору.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі - Закон № 1805-ІІІ).

За Преамбулою цього Закону об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Охорона культурної спадщини - це система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

За змістом пункту 17 частини 1 статті 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

За змістом частин 1, 3 та 4 статті 23 Закону № 1805-ІІІ усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону. Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору (ч. 1 ст. 24 Закону № 1805-ІІІ).

Статтею 25 Закону № 1805-ІІІ визначено, що надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Пунктом 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок № 1768) передбачено, що, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

При цьому охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).

Водночас, у пункті 5 Порядку № 1768 зазначено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Таким чином, з аналізу положень Закону №1805-ІІІ та Порядку №1768 слідує, що юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи. Тобто, обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, і саме власник повинен бути його ініціатором.

Такий самий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №826/4605/16, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №806/1536/18 та у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.

Як встановлено судом, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення «Будинок житловий (вілла Кароля Дзядоня Дзєлінського) 1903-1906 р.р.) відповідно до рішення Львівського обласного виконавчого комітету від 05.07.1985 №381.

Відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України №1162 від 02.12.2016 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» вказана будівля була занесена до Реєстру, охоронний номер 116-Лв.

Внесення будинку по АДРЕСА_1 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України підтверджується відомостями самого Реєстру, де під номером 723 зазначена вілла Кароля Дзядоня Дзєлінського, що у АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок розташований в межах історичного ареалу м. Львова, а також в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Таким чином, вказаний будинок належить до пам`яток архітектури місцевого значення.

Вказаний будинок складається з 4 квартир, які перебувають у власності фізичних осіб, та нежитлових приміщень, які перебувають у власності ОСББ «ІРИС».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлових приміщень будинку по АДРЕСА_1 є ОСББ №47 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підставою реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСББ «ІРИС» слугував протокол загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 13.02.2020.

Як вже зазначалося вище, органом охорони культурної спадщини неодноразово повідомлялось відповідачу про обов`язок укласти охоронний договір.

Однак, усупереч прямим приписам Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідач не виконав свого обов`язку з укладення охоронного договору з органом охорони культурної спадщини на вказану вище пам`ятку архітектури, починаючи з моменту набуття права власності і до часу розгляду судом цієї справи.

Зважаючи на викладені обставини, а також на те, що допущене відповідачем правопорушення у вигляді не укладення охоронного договору, є триваючим, на теперішній час відповідач зобов`язаний упродовж одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення розташовану за адресою: м. Львів, вул. І. Котляревського, 47 на умовах та в порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. З Конституції України); для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

У постанові від 15.07.2019 у справі № 420/5625/18 Верховний Суд дійшов висновку, що під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Право суспільства на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, гарантоване статтею 54 Конституції України.

У даному спорі приватне право (інтерес) відповідача протиставляється публічному інтересу, який виражається у збереженні та охороні історико-культурної спадщини.

Відтак, забезпечення справедливого балансу приватного та публічного інтересів у даній справі полягає у необхідності дотримання відповідачем вимог законодавства про охорону культурної спадщини, визначених, зокрема, Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18.

Отже, державний інтерес у цій справі полягає у зупиненні порушень відповідачем законодавства щодо охорони культурної спадщини шляхом укладення ним охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини з метою встановлення режиму використання пам`ятки та відповідальності відповідача за порушення такого режиму.

Згідно ч.ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що пред`явлення прокурором позову зобов`язального характеру є ефективним способом захисту інтересів держави, що спрямований на реалізацію державою примусу щодо виконання вимог Основного Закону, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Враховуючи, що позивачем понесені судові витрати лише зі сплати судового збору, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №47 по вул. І. Котляревського, 47 у м. Львові «ІРИС» (79013, м. Львів, вул. І. Котляревського, 47; ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення розташовану за адресою: м. Львів, вул. І. Котляревського, 47 на умовах та в порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна