Справа № 300/7443/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7443/24 пров. № А/857/32014/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в справі № 300/7443/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії,-

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 08 листопада 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просив:

визнати протиправними дій відповідача щодо відмови провести з 01.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 55% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-у, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21, із відновленням виплати доплати у розмірі 2 000 грн у повному розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22, з урахуванням виплачених сум;

зобов`язати відповідача провести з 01.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 55% відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-У, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21, із відновленням виплати доплати у розмірі 2 000 грн у повному розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови провести з 01.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-У, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21, із відновленням виплати доплати у розмірі 2 000 грн у повному розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 01.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-У, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21, із відновленням виплати доплати у розмірі 2 000 грн у повному розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що фактичною підставою для звернення до суду із даними вимогами, слугує передчасна вимога щодо незгоди позивача із діями та бездіяльністю відповідача під час виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі за № 300/3148/21, від 08.02.2023 у справі №300/5379/22 та від 15.05.2024 у справі №300/2783/24. А тому, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії можливого (майбутнього) виконання судового рішення.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі за №300/3148/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-у про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року (а.с. 9), з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання даного рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачу з урахуванням оновленої довідки станом на листопад 2019 року, що не заперечує відповідач.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.10.2021 щомісячну доплату до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2 000 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.

Пенсійним органом проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2 000 грн, що не заперечує відповідач.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі №300/2783/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідачем проведено перерахунок пенсії з урахуванням 55% сум грошового забезпечення, чого не заперечує відповідач.

Водночас, із розрахунку пенсії, наявного у матеріалах прави, вбачається, що розмір пенсійної виплати позивача з 01.08.2024 склав 13 567,35 грн, який нараховано, включаючи: основний розмір пенсії 55% грошового забезпечення (вислуга 20 років) у сумі 4 067,85 грн, індексацію базового ОСНП 2022 569,50 грн, індексацію базового ОСНП 2023 913,56 грн, індексацію базового ОСНП 2024 441,85 грн, щомісячну доплату відповідно до постанови КМУ №713 1 630,20 грн, доплату до попереднього розміру пенсії 5 944,39 грн (а.с. 7).

При цьому, пенсійним органом враховано такі суми грошового забезпечення: посадовий оклад 2 950,00 грн, оклад за військове звання 2 000,00 грн, процентна надбавка за вислугу років 40% 1 980,00 грн, надбавка за умови режимних обмежень (допуск ф. 2) 15% 442.00 грн, премія 0,32% 23,59 грн, тобто ті, які було визначено у довідці про розмір грошового забезпечення від 22.03.2018 №2841/8-18 ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 8)

Позивач 01.08.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок його пенсії з 01.08.2024, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-у, із відновленням щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн, згідно із постановою КМУ від 14.07.2021 №713 (а.с. 3).

За наслідками розгляду вищевказаної заяви відповідач листом від 28.08.2024 №7333-5934/Х-02/8-0900/24 повідомив позивача, що з 01.07.2021 йому було встановлено щомісячну доплату відповідно до Постанови №713. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21 Головним управлінням здійснено відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Оскільки розмір пенсійної виплати внаслідок перерахунку збільшився більше, ніж на 2 000,00 грн, то з жовтня 2021 року позивач втратив право на встановлення щомісячної доплати відповідно до абзацу першого і другого пункту 1 Постанови №713 (а.с. 4).

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а (2-а/191/7/17), від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20, від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20, від 19 червня 2024 року у справі № 826/3942/16, від 16 серпня 2024 року у справі № 580/7686/23, від 12 вересня 2024 року у справі № 400/3098/22.

Згідно з параграфом 4 Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 24 березня 2021 року № 119/2021, до стратегічних цілей у сфері прав людини віднесено забезпечення кожному в Україні доступу до справедливого та ефективного судового розгляду незалежним і безстороннім судом, а також наявність ефективних механізмів виконання судових рішень.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р (II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р (II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20, від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21, від 14 серпня 2023 року у справі № 480/279/21, від 08 вересня 2023 року у справі № 640/21223/20 та від 20 грудня 2023 року у справі № 400/2839/22.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Подібний висновок також сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15, від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 26 липня 2023 року у справі № 640/17504/19.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону № 1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 16 лютого 2019 у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 320/19014/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 140/17323/23 та від 19 вересня 2024 року у справі № 400/3650/24.

Згідно зі статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06 серпня 2024 року у справі № 560/4755/20, від 14 серпня 2024 року у справі № 580/5660/22, від 19 вересня 2024 року у справі № 400/3650/24.

Судом першої інстанції встановлено, що право позивача на виплату пенсії неодноразового було предметом судового розгляду, а саме:

адміністративної справи №300/3148/21, за наслідками розгляду якої судом винесено рішення від 03.08.2021, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-у про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року;

адміністративної справи №300/5379/22, за наслідками розгляду якої судом винесено рішення від 08.02.2023, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.10.2021 щомісячну доплату до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2 000 грн.

адміністративної справи 300/2783/24, за наслідками розгляду якої судом винесено рішення від 15.05.2024, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

Водночас колегія суддів зазначає, що згідно з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області провести з 01.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 55% відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-У, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/3148/21, із відновленням виплати доплати у розмірі 2 000 грн у повному розмірі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», з врахуванням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №300/5379/22, з урахуванням виплачених сум.

Як на підставу такий позовних вимог позивач зазначає, що з 01 серпня 2024 року після перерахунку на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року в справі № 300/2783/24, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачу відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат, основний розмір пенсії зменшився, при цьому загальний розмір не змінився.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визнає, що перерахунок здійснений з 01.08.2024 на виконання судового рішення від 15 травня 2024 року в справі № 300/2783/24.

Матеріалами справи, згідно протоколу за пенсійною справою ОСОБА_1 стверджується, що розмір пенсійної виплати з 01.08.2024 склав 13567,35 грн., з них: основний розмір пенсії - 4067, 85 грн.; індексація базового ОСНП 2022 569,50 грн.; індексація базового ОСНП 2023 913,56 грн.; індексація базового ОСНП 2024 441,85 грн.; щомісячна доплата відповідно до постанови КМУ №713 1630,20 грн.; доплата до попереднього розміру пенсії 5944,39 грн.

Отже, за своєю суттю заявлений спір у цій справі виник у зв`язку з неправильним, на думку позивача, виконанням відповідачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року в справі № 300/2783/24, що виявилося у неврахуванні висновків суду, викладених в зазначеному рішенні, а також рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 року в справі №300/3148/21 та 08.02.2023 року в справі №300/5379/22.

Колегія суддів наголошує, що перерахунок пенсії позивача з 01.08.2024 здійснений на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а саме: Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року в справі № 300/2783/24.

Відтак для правильного вирішення заявлених в даній справі позовних вимог, адміністративний суд фактично повинен надати, і окружний суд надав, оцінку виконанню судовому рішенню в іншій справі.

Суд ураховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 січня 2025 року в справі № 160/3251/22

Як вже зазначалось вище, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що для вирішення заявленого позову підлягає оцінці обставини того, чи виконано перерахунок пенсії позивача саме з 01.01.2016 року, як це зобов`язано рішенням в справі № 300/2783/24, а не з 01.08.2024 року. Чи встановлено доплату заборгованості з виплати пенсії. Чи можливо при такому перерахунку (з 01.01.2016 року) використовувати розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2021 №22/6-2431-у, як це зобов`язано рішенням в справі №300/3148/21, а якщо так, то з якої дати.

Суд наголошує, що публічно-правовий спір між сторонами вирішено в межах судових справ №300/3148/21, №300/5379/22 та 300/2783/24, заявлені вимоги в цій справі є вже вирішені в судовому порядку і щодо них існують судові рішення, які набрали законної сили.

Варто зазначити, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 КАС України.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Суд зауважує, що у разі, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року (справа № 355/1648/15-а) та від 21 листопада 2019 року (справа № 802/1933/18-а).

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною першою статті 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, колегія суддів вважає, що провадження в справі підлягає закриттю, у зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги не можуть бути розглянуті як за правилами адміністративного судочинства, так і не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому, що роз`яснюється позивачу.

Керуючись ст.ст. 238,308,315,319,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в справі № 300/7443/24 скасувати та прийняти постанову, якою провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.