Справа № 260/3285/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3285/24 пров. № А/857/31945/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря Прачук І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Калинич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 19.11.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 19.11.2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виконавчий лист згідно якого стягується виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця у двох виконавців, у державного виконавця, який є відповідачем у справі, а також у приватного виконавця.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити повністю.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі Закону №1404-VІІІ та в межах своїх повноважень, тому вимоги позивача є безпідставними, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у Луганському відділі державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження АСВП 73181360 з примусового виконання виконавчого листа № 428/7964/15 виданого 08.08.2023 Дніпровським Апеляційним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ " ФК Інвестохіллс Веста" боргу у розмірі 19151,28 доларів США.

Встановлено, що 30.10.2023 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №428/7964/15 виданого 08.08.2023 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Інвестохіллс Веста» боргу у розмірі 19151,28 доларів США. Одночасно вказаною постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду у розмірі 69752,02 грн

Судом встановлено, що згідно інформації про виконавче провадження у межах виконавчого провадження ВП №73181360 державним виконавцем було вчинено ряд дій, а саме:

30.10.2023 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна винесено постанову у ВП №73181360 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 172,68 грн.

30.10.2023 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна винесено постанову у ВП №73181360 про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 69752,02 грн.

30.10.2023 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна прийнято постанову про арешт майна боржника.

30.10.2023 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна прийнято постанову про арешт коштів боржника.

У подальшому, як слідує з матеріалів справи, за письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа, заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна 01.04.2024 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з чим, 01.04.2024 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна прийнято постанову ВП №74604384 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №73181360 від 30.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий збір у розмірі 69752,02 грн.

01.04.2024 року прийнято постанову ВП №74604384 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 172,68 грн, де визначено боржником ОСОБА_1 ..

01.04.2024 року прийнято постанову ВП №74604384.про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким визначено об`єднати виконавчі провадження №74604379, 74604384 у зведене виконавче провадження №74605478.

01.04.2024 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом Постанова №73181360 від 30.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 172,68 грн.

01.04.2024 року прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 69,00 грн.

02.04.2024 року заступником начальника відділу Луганського ВДВС у Луганському районі Луганської області Майборода Ірина Анатоліївна прийнято постанову ВП №74604379 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, якою визначено вивести виконавче провадження №74604379 з примусового виконання Постанови №73181360 виданого 30.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 витрат у розмірі 172,68 грн.

02.04.2024 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №74604379, якою, у зв`язку зі сплатою суми боргу витрат виконавчого провадження у розмірі 172,68 грн., припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VІІІ, в редакції Закону №2275-VІІІ від 17.06.2018, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VІІІ, в редакції Закону №2491-VІІІ від 10.11.2018, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини друга, третя статті 27 Закону №1404-VІІІ).

Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, зокрема частину четверту цієї статті викласти в новій редакції, визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Підстави, за яких виконавчий збір не стягується наведені в частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Питання про закінчення виконавчого провадження, та, відповідно, про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.

22.04.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатськоі? області Ярошевським Дмитром Андріи?овичем винесено постанову про відкриття ВП No74821834.

Цією ж датою приватним виконавцем винесено постанову про стягнення основноі? винагороди у сумі 1915,12 доларів США, додається. Винесено приватним виконавцем постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 390.00 грн. Накладено арешти на маи?но та рахунки боржника.

Виконавче провадження відкрите приватним виконавцем No 74821834 на підставі пред`явлення стягувачем 22.04.2024р. того ж самого виконавчого листа від 08.08.2023 року No428/7964/15.

При цьому, з урахуванням приписів ст.45 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» стягненню з боржника підлягає лише або виконавчии? збір або основна винагорода приватного виконавця, подвіи?не стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається.

Кошти виконавчого провадження - основна винагорода приватного виконавця у розмірі 1915,12 доларів США та 69 752.02 грн. виконавчии? збір державного виконавця, що відповідає 10 відсоткам від суми стягнення, за рішенням суду станом на час винесення оскаржуваноі? постанови вказують про подвіи?не стягнення з позивача вищевказаних коштів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського апеляціи?ного суду від 08.08.2023 року No428/7964/15.

Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Вказана ситуація здатна підважити засади виконавчого провадження та порушити такі стрижневі елементи верховенства права як правова визначеність і повага до людських прав (частина перша статті 6 КАС України).

При цьому, згідно із пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Колгія суддів зауважує, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Вказана проблематика зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, колегія суддів повторно зазначає, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає колегії суддів підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Застосування аналогії закону дозволяє колегії суддів також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.

За таких умов спірна постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам закону.

Також, колегія суддів звертає увагу, що на момент визначення боргу за судовим рішенням у справі No428/7964/15, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестохілс Веста» боргу у розмірі 19151.28 доларів США до прии?нятих змін у Законі Украі?ни «Про виконавче провадження» 02.06.2016 року No 1404-VІІ.

Відповідно до статті 58 Конституціі? Украі?ни закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотноі? діі? в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 року у справі No 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіціи?не тлумачення частини першоі? статті 58 Конституціі? Украі?ни та вказав, що положення цієі? норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотноі? діі? в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичноі? особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотноі? діі? в часі.

У постановах від 28.01.2021 року у справі No 420/769/19 року, від 22.01.2021 року у справі No400/4023/19, від 21.01.2021 року у справі No 640/3430/19, від 12.08.2020 року у справі No1340/5053/18, від 28.10.2020 року у справі No 400/878/20 Верховнии? Суд констатував, що положення статті 27 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» у редакціі?, яка була чинна до 28.08.2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» у редакціі?, яка була чинна після 28.08.2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутоі? суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

У винесені Законом Украі?ни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Украі?ни щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року No 2475-VIII зміни до статті 27 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» погіршили становище боржника ОСОБА_1 .

Отже, до спірних правовідносин може і застосовуватись стаття 27 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» в редакціі? до 28.08.2018 року.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, здійснюючи в касаційному порядку перегляд справи No420/2013/22 (постанова від 15.06.2023 року), у якій правовідносини є релевантними по відношенню до досліджуваних у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що слід визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.10.2023 року ВП 73181360 про стягнення виконавчого збору, визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2024 року ВП 74604384 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий збір у розмірі 69752,02 грн., визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2024 року ВП 74604384 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 172,68 грн.

У зв`язку з визнанням протиправними та скасування вищевказаних постанов державного виконавця також слід визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зведене виконавче провадження №74605478 від 01.04.2024 року.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відтак, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі №260/3285/24 - скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.10.2023 року ВП 73181360 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2024 року ВП 74604384 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий збір у розмірі 69752,02 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2024 року ВП 74604384 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 172,68 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зведене виконавче провадження №74605478 від 01.04.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.