Справа № 420/17513/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 03.05.2024 року №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що внаслідок проведення камеральної перевірки та складення акту №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334 від 22.03.2024 року про результати перевірки, 03.05.2024 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесено податкове повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, яким за затримку на 3 календарні дні сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 3 916 497,00 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% від грошового зобов`язання, що складає 195 824,85 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення податкового органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, підприємство звернулось до суду з адміністративним позовом про його оскарження.

Ухвалою суду від 24.06.2024 року по справі №420/17513/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

10.07.2024 року від Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшов відзив по справі (а.с. 90-109), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що інформація щодо неможливості ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» виконати податковий обов`язок в частині дотримання термінів сплати податків та зборів до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не надходила. Таким чином, по ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» відсутні обставини передбачені п. 112.8 ст. 112 та ст. 1121 ПК України, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, або пом`якшують відповідальність.

16.07.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, заперечень на яку від податкового органу до суду не надходило (а.с. 110-120).

Ухвалою суду від 03.09.2024 року було вирішено подальший розгляд справи №420/17513/24 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

07.10.2024 року, 21.10.2024 року, 13.11.2024 року та 16.12.2024 року були проведенні підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь представник товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" адвокат Гранкіна А.В. та представник Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Басан Д.С., які надавали пояснення по суті спірних правовідносин та додаткові письмові докази по справі (а.с. 147-154, 155-163, 164-170, 206-216, 217-224).

13.11.2024 року протокольною ухвалою суду провадження по справі №420/17513/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено 16.12.2024 року.

16.12.2024 року підготовче провадження у справі №420/17513/24 було закрито та призначено розгляд справи по суті.

03.02.2025 року було проведено судове засідання, в якому приймали участь представники сторін Гранкіна А.В. та Басан Д.С., які виступили із вступним словом. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача заперечував проти їх задоволення.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами в судових засіданнях була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представника позивача ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, проти чого представник відповідача не заперечував.

Суд у справі встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" (далі ТОВ "ШЛЯХОВИК-97", підприємство) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 03446334 (а.с. 44-53).

Основним видом економічної діяльності підприємства є 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних добрив, н.в.і.у.

В податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року за реєстраційним № (а.с. 59-61) підприємством було нараховано суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду (рядок 23 ПН рядок 24), у сумі 3 916 497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD, відповідно до договору транспортної експедиції №151122 від 15.11.2022 року (а.с. 29-32).

Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено камеральну перевірку підприємства, внаслідок чого 22.03.2024 року було складено акт «Про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток ТОВ «Шляховик-97»» №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334 (далі Акт) (а.с. 41).

Так, згідно п.1 висновків вищевказаного Акту вбачається, що згідно камеральної перевірки встановлено, що граничний термін сплати грошового зобов`язання по податковій декларації з податку на прибуток підприємств № від 29.02.2024 року встановлений до 11.03.2024 року. Станом на 11.03.2024 року в ІКП (Податок на прибуток іноземних юридичних осіб 11020500) була відсутня переплата та/або недоїмка. Водночас, 11.03.2024 року було проведено нарахування в ІКП податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року за реєстраційним №, що, у свою чергу, призвело до виникнення недоїмки в сумі 3 916 497 грн, яка була погашена 14.03.2024 року шляхом зарахування коштів за платіжним дорученням №39850 із затримкою 3 дні (а.с. 215, зворотній бік сторінки).

У висновках Акту також було зазначено, що в результаті камеральної перевірки було встановлено порушення підприємством вимог п.57.1, п.57.3 Кодексу, а саме порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.

11.04.2024 року підприємство подало уточнюючу декларацію (реєстраційний №) до податкової декларації від 29.02.2024 року, в якій була виправлена помилка в розділі «Виправлення помилок з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів» шляхом зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, графа №34 у сумі - 3 916 497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD відповідно до договору транспортної експедиції № 151122 від 15.11.2022 року. Тобто, в податковій декларації від 29.02.2024 року № показник в графі №25 (сума податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 23 НП рядок 24) становить 0 грн. (а.с. 54-57).

Крім того, не погодившись із Актом №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334, підприємство надіслало заперечення від 15.04.2024 року (а.с.33-35), в яких було зазначено, що грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року було нараховано помилково, оскільки у разі якщо нерезидент надає послуги з організації перевезення вантажу (без використання власних транспортних засобів), то компенсація вартості таких послуг нерезиденту не є об`єктом оподаткування згідно з п.141.4 ст.141 ПКУ.

Водночас, з листа від 30.04.2024 року Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків фактично вбачається відмова у врахуванні вищевказаних заперечень підприємства (а.с.57) та залишення висновків Акту №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334 без змін.

03.05.2024 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було прийнято податкове повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, яким за затримку на 3 календарні дні сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 3 916 497,00 грн. було визначено до сплати штраф у розмірі 5% від грошового зобов`язання, що складає 195 824,85 грн. (а.с. 36-37).

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомлення-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/17513/23 для захисту власних прав та інтересів.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного позивачем рішення суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Так, за приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульована Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Згідно п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).

Згідно п.124.1 ст.124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, у разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання (самостійно зазначеного платником податків у податковій декларації) протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, то такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу, у випадку затримки сплати грошового зобов`язання у строк до 30 календарних днів.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивачем в податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року було зазначено суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду у розмірі 3 916 497 грн. Тобто, граничним терміном сплати грошового зобов`язання за вказаної податковою декларацією була наступна дата - 11.03.2024 року. Разом з тим, лише 11.03.2024 року було проведено нарахування в ІКП податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року, що призвело до виникнення недоїмки в сумі 3 916 497 грн, яка була погашена лише 14.03.2024 року шляхом зарахування коштів за платіжним дорученням №39850 із затримкою сплати грошового зобов`язання на 3 календарні дні.

Факт затримки сплати підприємством узгодженого грошового зобов`язання у встановлений ПК України строк був встановлений при проведенні відповідачем камеральної перевірки та, відповідно, відображений в Акті від 22.03.2024 року за №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334, що стало підставою для винесення 03.05.2024 року оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, яким до підприємства було застосовано штраф у розмірі 5% від грошового зобов`язання, що складає 195 824,85 грн.

Разом з тим суд враховує те, що за ст.909 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (глава 62) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.929 ЦК України (глава 65) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

За ст.931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення врегульовані Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 року №1955-IV (далі Закон №1955-IV).

За ст.9 Закону №1955-IV Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

При цьому, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п.141.4 ст.141 ПК України.

Пунктом 141.4 ст.141 ПК України закріплені особливості оподаткування нерезидентів.

Згідно 141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України резидент, у тому числі фізична особа підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у п.п. 141.4.1 п.141.4 ст. 141 ПКУ, за ставкою в розмірі 15% (крім доходів, зазначених у п.п.141.4.3 - 141.4.5 та 141.4.11 п. 141.4 ст. 141 ПКУ) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.

Разом з тим, згідно п.п. «к» п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України не вважаються доходом, отриманим нерезидентом із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п. 141.4 ст. 141 ПКУ, зокрема, доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту (постійному представництву іншого нерезидента) від такого нерезидента, у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що у разі, якщо нерезидент надає послуги з організації перевезення вантажу (без використання власних транспортних засобів), то компенсація вартості таких послуг нерезиденту, у розумінні приписів п.141.4 ст. 141 ПК України, не є об`єктом оподаткування.

Тобто, у випадку спірних правовідносин, у позивача не виникало обов`язку зазначати суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду, в податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року.

Вищевказане твердження не було спростовано стороною відповідача за час розгляду справи.

Разом з тим, за п.п.50.1-50.2 ст.50 ПК України закріплено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Аналізуючи приписи ст.50 ПК України суд доходить висновку, що після проведення камеральної перевірки (про яку не зазначено у п.50.2 ст.50 ПК України) і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Вищевказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року по справі №805/2408/16-а.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Як було встановлено судом, 11.04.2024 року підприємство подало уточнюючу декларацію до податкової декларації від 29.02.2024 року, в якій була виправлена помилка в розділі «Виправлення помилок з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів» шляхом зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, графа №34 у сумі -3 916 497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD відповідно до договору транспортної експедиції № 151122 від 15.11.2022 року.

Разом з тим, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 03.05.2024 року при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, необґрунтовано не було враховано факт подання позивачем уточнюючої декларації від 11.04.2024 року, якою було виправлено відомості щодо наявності у підприємства податкового зобов`язання у розмірі 3 916 497 грн. з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів, та не встановлено дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням уточнюючих даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що податковий орган за час розгляду справи не довів обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31 від 03.05.2024 року, яким на позивача накладено штраф у розмірі 195 824,85 грн., а тому суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" суд вважає за необхідне стягнути на його користь з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 24 224,00 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" (65120, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 12) до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31 від 03.05.2024 року.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 24 224,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький