Справа № 160/33340/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням зміну предмета позову, які прийняті судом ухвалою від 28.01.2025) просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом порушено процедуру призначення та проведення фактичної перевірки, оскільки не пред`явлені направлення на проведення фактичної перевірки, чим порушено п. 81.1 ст.81 Податкового кодексу України; не доведено до відома ФОП ОСОБА_1 підстави проведення фактичної перевірки, перелік яких визначено у п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Щодо виявлених під час перевірки порушень, позивач зазначив, що він є платником єдиного податку першої групи за спрощеною системою оподаткування, який здійснює торгівлю на ринку, тому не мав обов`язку застосовувати реєстратори розрахункових операцій, має право вести податковий облік у довільній формі, та здійснює торгівлю товарами, які не входять до Переліку груп технічно складних побутових товарів Також позивач зазначив, що на запит контролюючого органу 17.10.2024 надав всі наявні у нього документи, однак, пред`явлені позивачем документи не були включені до переліку додатків документів до акту фактичної перевірки від 28.10.2024. Крім того, позивач також вказав, що не погоджується із висновком контролюючого органу, викладеним в акті перевірки стосовно не подання позивачем повідомлення за формою 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування або об`єктів через які проводиться діяльність, оскільки до кола питань фактичної перевірки не віднесено здійснення контролю за об`єктами через які проводиться діяльність та контроль своєчасності подання ФОП Форми 20-ОПП, тому перевірка з цього питання не входить до предмету даної фактичної перевірки позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Згідно наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, контролюючий орган позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову відмовити, зазначив, що у спірних правовідносинах діяв у спосіб та в межах наданих повноважень. Зокрема, зазначив, що посилання позивача на невручення направлень на проведення перевірки є такими, що суперечать дійсності, оскільки копія наказу від 17.10.2024 №5160-п ГУ ДПС у Дніпропетровській області, вручено особисто ФОП ОСОБА_1 , та ознайомлено з направленнями № 9189, № 9186, №9187 від 17.10.2024 року перед початком перевірки, про що свідчить її підпис. Також, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, зазначив, що достатнім є відображення в наказі підстави для проведення фактичної перевірки у вигляді нумераційного позначення відповідного пункту статті ПК України без розкриття його змісту. Виявлені під час фактичної перевірки порушення є реальними, встановлені на підставі тих документів, які надані ФОП ОСОБА_1 , тому висновки акту фактичної перевірки грунтуються на встановлених під час перевірки обставинах та є правомірними, відповідно підстав для скасування податкових повідомлень рішень, які прийняті за наслідками перевірки не має.
28.01.2025 від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмета позову, в якій він просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що заява не відповідає встановленій частиною 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України формі.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ФОП ОСОБА_1 , для підприємницької діяльності обрала вид діяльності згідно КВЕД 47.89: роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.
Фактично позивач здійснює свою діяльність на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
17.10.2024 виконуючим обов`язки начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Федаш Н. прийнято наказ №5160-П на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 17.10.2024 тривалістю 10 днів, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст. 19 1, ст. 20, пт. 69.2 -2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі п.п. 80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України. Період діяльності, який перевіряється з 01.11.2021 по дату завершення фактичної перевірки.
17.10.2024 начальником управління податкового кредиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області видані направлення на перевірку №9189, №9186, №9187.
Копію наказу пред`явлено позивачу перед початком перевірки.
17.10.2024 контролюючим органом в ході перевірки до ФОП ОСОБА_1 сформовано письмову вимогу про надання платником у термін до 19.10.2024 копії наступних документів: реєстраційні посвідчення РРО (при реєстрації РРО), остання довідка про опломбування РРО, договори на обслуговування РРО з сервісними центрами, ліцензії (діючи та попередні (за попередні 3 роки), додатки до ліцензії з зазначенням даних РРО/ПРРО, договори про трудові відносини з найманими працівниками, договори оренди або документи щодо власності приміщення, накладні на товар, інші первинні документи щодо обліку та походження товару, журнали обліку товару (ТМЦ) за встановленою формою, фіскальні звітні чеки з РРО/ПРРО, контрольні стрічки з РРО/ПРРО, банківські виписки, паспорт.
28.10.2024 за результатами проведення фактичної перевірки контролюючим органом складено акт №3286/04/36/07/08/ НОМЕР_1 , яким встановлено такі порушення:
- проведення розрахункових операцій без застосування РРО та без роздрукування видачі розрахункового документу на суму 850,00 гривень, а саме: сонцезахисні окуляри у кількості 1 штуки вартістю 500,00 гривень, бейсболка у кількості 1 штуки вартістю 350,00 гривень;
- загальна сума розрахунків за готівку 17.10.2024р. дорівнює 2850,00 гривень, також проведено без застосування РРО/ПРРО, через термінал 1700,00 грн;
- ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), знаходячись на спрощеній системі оподаткування, а саме: 1 група, ставка податку - 10%, проводячи господарську діяльність в павільйоні №14 (згідно договору оренди) за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснюється діяльність з продажу складної побутової техніки (сонцезахисні окуляри POLARIZED), чим порушено п. 291.4 ст. 294 ПКУ, а саме: здійснення продажу товарів в нежитловому приміщенні, а не з торгового місця на ринку;
- ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належить або пов`язані з предметом перевірки;
- неподання платником податків до органів ДПС повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП;
- здійснення продажу товарів, які відносяться до складної побутової техніки, мед. обладнання, мед. препаратів, під час перевірки не надано в повному об`ємі первинних документів, підтверджуючих походження товару та відповідну форму обміну/МЦ, чим порушено вимоги п.12 ст. З закону 26Г, відповідно до опису ТМЦ на загальну суму 129300,00 гривень.
Вказаний акт вручено позивачу.
11.11.2024 позивачем до контролюючого органу направленні заперечення на акт.
27.11.2024 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняті:
Згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій згідно акту фактичної перевірки від 28.10.2024 №3268/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 , контролюючим органом нараховано штрафні санкції у таких розмірах:
2850,00 грн - за проведення розрахункових операцій через РРО без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми, а саме: в розрахункових документах відсутній обов`язковий реквізит «номер та серія марки акцизного податку на алкогольні напої» на загальну суму 2850,00 гривень, що є порушенням п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995; відповідальність: згідно п. 1 ст. 17 Закону України №265/95-ВР.
2550,00 грн. - за проведення розрахункових операцій через РРО без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми, а саме: в розрахункових документах відсутній обов`язковий реквізит «номер та серія марки акцизного податку на алкогольні напої» на загальну суму 1700,00 гривень, відповідальність: 150% вартості товарів проданих з порушеннями - п. 1 ст. 17 Закону України №265/95-ВР;
129250,00 грн, - за неведення обліку товарних запасів, встановленому законодавством, на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Згідно опису ТМЦ на загальну суму 129 250,00 гривень, що є порушенням п. 12 ст. З Закону України №265/95-ВР, відповідальність: згідно ст. 20 Закону України №265/95-ВР;
1020,00 грн за ненадання у повному обсязі всіх документів, що належить або пов`язані з предметом перевірки, що є порушенням п.85.2 ст.82 Податкового кодексу України, відповідальність: згідно абз.1, 2 п.121 ст.121 Податкового кодексу України;
340,00 грн. - неподання платником податків до органів ДПС повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП, що є порушенням ст. 63 Податкового Кодексу України, відповідальність: згідно абз.1,2 п.121 ст.121 Податкового кодексу України.
Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1.4., 19-1.1.13. - 19-1.1.20 пункту 19-1.1.статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; організовують роботу, пов`язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями, пачках (упаковках) тютюнових виробів, ємностях (упаковках) з рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
За змістом підпунктів 20.1.4., 20.1.6., 20.1.9, 20.1.14, 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, згідно із абзацами 1-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При цьому, абзац 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).
За змістом абзаців 7-8 підпункту 81.1 статті 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Виходячи із матеріалів даної справи судом встановлено, що 17.10.2024 перед початком фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , перевіряючи особи провели контрольну закупку: придбали сонцезахисні окуляри вартістю 500,00 гривень та бейсболку вартістю 350,00 гривень за готівку та отримали від ФОП ОСОБА_1 товарний чек від 17.10.2024, в якому зазначено найменування, кількість та ціна придбаного товару.
Як зазначив позивач у позові, після цього, посадові особи відповідача ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) пред`явили ФОП ОСОБА_1 свої службові посвідчення та надали лише копію наказу про проведення фактичної перевірки без пред`явлення направлень на проведення фактичної перевірки, чим порушили вимоги п. 81.1 ст.81 Податкового кодексу України.
Однак, згідно направлень №9189, №9186, №9187 від 17.10.24 ФОП ОСОБА_1 з ними ознайомлена, оскільки проставила свій підпис на цих направленнях, тому, такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими. Тим більш, позивач допустила посадових осіб до перевірки, а тому, відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено порушення процедури при проведенні перевірки.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Судом встановлено, що підставою для призначення фактичної перевірки платника податків відповідачем у наказі від 17.10.2024 визначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
Згідно доводів позивача, у відповідача були відсутні дійсні та фактичні підстави для прийняття наказу №5160-п від 17.10.2024 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , оскільки у зазначеному наказі не наведені фактичні підстави для її призначення та не відображено, яка саме інформація, що наявна та/або отримана контролюючим органом, стала підставою для призначення фактичної перевірки.
Як вже зазначалось, згідно наказу №5160-п від 17.10.24, проведення фактичної перевірки позивача призначено з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
В наказі також містяться посилання на ст. 19 1, ст. 20, пт. 69.2 -2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі п.п. 80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.
Однак, застосовуючи правові позиції Верховного Суду під час вирішення даної справи, суд зазначає, що у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
У постанові від 20.12.2024 у справі № 560/2963/23, Верховний Суд вказав, що саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Однак, заперечуючи проти позовних вимог та посилаючись на судову практику Верховного Суду, відповідач у відзиві на позов не конкретизував яка саме інформація про порушення позивачем податкового законодавства та від яких саме органів вона отримана, стала підставою для сумніву у дотриманні позивачем вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Відповідних доказів відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі
Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними, допустимими та достовірними доказами підстави для проведення фактичної перевірки позивача 17.10.2024 та правомірність прийняття наказу від 17.10.224 № 5160-п, під час розгляду даної справи не надав відповідних документів, які б свідчили про наявність підстав для проведення перевірки на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України.
У справі № 420/9909/23, судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Отже, відсутність в матеріалах даної справи таких доказів свідчить про протиправність призначення фактичної перевірки позивача на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України.
При цьому, суд не вважає слушними доводи відповідача про те, що позивач допустив посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, тим самим відповідач мав всі підстави для її проведення.
Суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суд повинен надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
З огляду на приписи частини другої статті 19 Конституції України контролюючий орган як орган державної влади, не зважаючи на правову поведінку платника податків під час проведення перевірки, повинен чітко дотримуватись принципу законності та діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.
Податкова перевірка повинна базуватися на принципах законності, достовірності даних, всебічного та об`єктивного розгляду зібраної інформації.
Верховним Судом в постанові від 22 вересня 2020 року в справі № 520/8836/18 висловлена правова позиція, відповідно до якої оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо порядку проведення фактичної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
В цьому випадку висновки акту перевірки не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки такі висновки ґрунтуються на недопустимому доказі, яким є акт фактичної перевірки, адже призначення такої перевірки відбулось із порушенням вимог, встановлених Податковим кодексом України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи встановлені судом обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу витрат у вигляді судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання цього позову судовий збір сплачений у розмірі 1346,50 грн, отже, з урахуванням прийнятого судом рішення, судовий збір у розмірі 1346,50 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 18.02.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна