Справа № 400/8309/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8309/24

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,

повний текст судового рішення

складено 05.11.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ГУПФ України в Рівненській області (далі - відповідач 1), ГУПФ України в Миколаївській області (далі - відповідач 2) та просила:

- визнати протиправним рішення ГУПФ України в Рівненській області №19 від 02.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії та скасувати його;

- зобов`язати ГУПФ України Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.05 1992 року, період роботи з 14.05.1992 року по 03.06.1994 року в радгоспі Прибій на посаді доярки; з 18.06.1994 року по 15.05.2003 року в радгоспі Прибій, в подальшому реорганізованому в КСП Прибій, в подальшому в СГВК Прибій, в подальшому ТОВ Агрофірма Прибій на посаді доярки; з 15.05.2003 року по 11.10.2006 року в дочірньому підприємстві Агро-Коблево де працювала робітницею;

- зобов`язати ГУПФ України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 року про призначення пенсії за віком з моменту першого звернення позивачки до відповідача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача-1 №19 від 02.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ..

Зобов`язано відповідача-1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.05 1992 року, період роботи з 14.05.1992 року по 03.06.1994 року в радгоспі «Прибій»; з 18.06.1994 року по 15.05.2003 року в радгоспі «Прибій», реорганізованому в подальшому в КСП «Прибій», в подальшому - в СГВК «Прибій», в подальшому - ТОВ «Агрофірма «Прибій»; з 15.05.2003 року по 31.12.2003 року в дочірньому підприємстві «Агро-Коблево».

Зобов`язано відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 року про призначення пенсії за віком з моменту першого звернення позивачки до відповідача.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2024 року позивачка звернулася з заявою для призначення пенсії за віком.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача-1.

Розглянувши подані заявником документи, відповідач-1 02.07.2024 року прийняв рішення №19 про відмову в призначенні пенсії. За висновком цього відповідача у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Про прийняте рішення позивачку було повідомлено відповідачем-2 листом від 11.07.2024 року. Відповідач-2 роз`яснив, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 20.05.1992 року, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в трудовій книжці в графі "ім`я та по-батькові" зазначено: " ОСОБА_2 ", в паспорті " ОСОБА_3 ", в графі дата народження не зазначено число та місяць. В цьому ж листі запропоновано для вирішення питання щодо можливості зарахування до страхового стажу надати уточнюючу довідку про періоди роботи з 14.05.1992 по 03.06.1994, з 18.06.1996 по 15.05.2003. Також, відповідач-2 додатково повідомив, що факт належності трудової книжки можливо підтвердити в судовому порядку.

За відомостями форми РС-право з кабінету користувача веб-порталу ПФУ до стажу позивачки включено періоди роботи після 01.01.2000 року.

В матеріалах справи є копія трудової книжки серія НОМЕР_3 від 20.05.1992. На титульному аркуші цієї трудової книжки зазначено: " ОСОБА_4 , отчество - ОСОБА_5 , дата рождения - НОМЕР_4 год"

В паспорті позивачки, копію якого додано до матеріалів справи, ім`я і по батькові російською мовою зазначено як: « ОСОБА_6 », дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.07.2024 року позивачка отримала архівну довідку №П-130/01-12 з трудового архіву Березанської селищної ради. В довідці зазначено, що в архівних документах радгоспу «Прибой» Березанського району Миколаївської області відносно ОСОБА_1 , дата народження особи в документах не вказана, існують записи: «зачислить ОСОБА_1 на работу дояркой с 14 мая 1992 г.», «Звільнити з роботи ОСОБА_1 за власним бажанням з 15.05.2003 року».

Також, позивачка додала до матеріалів справи архівний витяг протоколу №4 Зборів робочого колективного сільськогосподарського підприємства "Прибой" від 17 вересня 1996 року, в якому зазначено прізвище ім`я та по батькові позивачки як " ОСОБА_1 ".

Вважаючи вищевказані дії та рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також зазначив, що відповідачем при прийнятті рішення від 02.07.2024 року про відмову у зарахуванні до загального стажу певних періодів роботи та у призначенні пенсії позивачці, не було досліджено належним чином обставини, пов`язані з роботою у спірні періоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем-1 необґрунтовано не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивачки: з 14.05.1992 по 03.06.1994, з 18.06.1996 по 15.05.2003, з 15.05.2003 по 31.12.2003.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вбачається зі змісту спірного рішення від 02.07.2024 року, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В обґрунтування рішення, відповідачем зазначено про те, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 не вірно вказано ім`я та по-батькові позивачки, відсутні відомості про день і місяць народження.

З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка дійсно містить формальні невідповідності, а саме - невідповідність написання російською мовою: ім`я позивачки - « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_7 », по-батькові « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_8 », не зазначено день і місяць народження: « 22 червня».

На підставі зазначеного, відповідач-1 виключив з періодів роботи, які дають право на призначення пенсії за віком, періоди роботи позивачки в радгоспі «Прибой» в період з 14.05.1992 по 03.06.1994, з 18.06.1994 по 15.05.2003 в радгоспі «Прибой», який 04.09.1996 перейменований в КСП «Прибій», 17.01.2000 реорганізований в СГВК «Прибій», 25.12.2000 реорганізований в ТОВ «Агрофірма «Прибій».

З аналізу відомостей трудової книжки позивачки вбачається, що її трудова діяльність у спірні періоди була пов`язана з однім підприємством радгоспом «Прибій», який впродовж 1992 2003 роки зазнав змін назви і організаційних форм.

Відповідно до архівної довідки з трудового архіву Березанської селищної ради, в архівних документах радгоспу «Прибой» існують записи про прийняття позивачки на роботу 14.05.1992 року та звільнення з 15.05.2003 року, що фактично відповідає відомостям про дату прийняття та звільнення позивачки у її трудовій книжці серії НОМЕР_2 . При цьому, в наказі про звільнення прізвище, ім`я та по-батькові позивачки українською мовою зазначено у відповідності до її паспорта.

З наведеного вбачається, що позивачка дійсно працювала в радгоспі «Прибой» в спірний період.

Стосовно періоду роботи позивачки у дочірньому підприємстві «Агро-Коблево», то за відомостями трудової книжки цей період становив: з 15.05.2003 року по 11.10.2006 року. Водночас, згідно з даними форми РС-право до стажу включено роботу позивачки на підприємстві в період з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року, тобто в період після набрання чинності Законом №1058.

Отже, зазначене підтверджує, що позивачка дійсно працювала в ДП «Агро-Коблево».

Щодо не зазначення в трудовій дня і місяця народження позивачки, то відсутність цих даних хоча і є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), проте не позбавляє можливості ідентифікувати особу, якій належить ця трудова книжка, як позивачку.

Крім того, суд враховує, що на момент заповнення трудової книжки позивачки вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією №162.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Також, п.2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з п.4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок щодо проставлення печатки на першому (титульному) аркуші трудової книжки та внесення достовірної дати заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивачки не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58.

Як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , записи про періоди роботи були внесені на підставі наказів з посиланням на їх номер і дату, виконані чітко та без будь-яких виправлень, помарок чи підтирань.

Тобто, вказані записи були внесені до трудової книжки позивача у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58, а тому не можуть викликати сумнівів в своїй достовірності та не потребують підтвердження іншими документами.

Апеляційний суд наголошує, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17.

Також, правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Крім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка зверталася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058.

Як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, в даному випадку, відповідачем при прийнятті рішення від 02.07.2024 року про відмову у зарахуванні до загального стажу певних періодів роботи та у призначенні пенсії позивачці, не було досліджено належним чином обставини, пов`язані з роботою у ці періоди.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Орган, що призначає пенсію, надає допомогу у разі звернення із заявою про призначення пенсії непрацюючим особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.3.3 Порядку №22-1).

З наведеного вбачається, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законом №1058, а саме: орган Пенсійного фонду не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, викладеної у трудовій книжці на підтвердження стажу позивача.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідачем необґрунтовано не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивачки, з 14.05.1992 по 03.06.1994, з 18.06.1996 по 15.05.2003, з 15.05.2003 по 31.12.2003.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук