Справа № 480/9509/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2025 року Справа № 480/9509/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/9509/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 14.12.2004 по 10.10.2016 у Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 26 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 14.12.2004 по 10.10.2016 у Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням уже проведених платежів.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про протиправну відмову відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин трудової діяльності позивача, що призвело до порушення права на отримання пільг в частині обчислення з 14.12.2004 по 10.10.2016 стажу роботи в Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав. У той же час, на виконання вимог ухвали суду, відповідач надав матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Також суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, неподання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області відзиву на позов у даній справі без будь-яких причин суд кваліфікує, як визнання позову.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду у Сумській області та отримує пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров`я.
26.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 14 грудня 2004 року по 10 жовтня 2016 року у Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України, оскільки, на думку позивача, протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, у якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі (а.с.17).
Вважаючи відмову протиправною, позивач за захистом своїх прав звернулась до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Таким законом до 31.12.2003 був Закон України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).
01.01.2004 набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Отже, відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином:
за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону № 1788-ХІІ);
починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону № 1058-IV).
У межах спірних правовідносинах питання полягає у не зарахуванні відповідачем періодів трудової діяльності з 14.12.2004 по 10.10.2016 у Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер».
Згідно відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.07.1990, остання з 14 грудня 2004 року по 10 жовтня 2016 року працювала в Сумському обласному протитуберкульозному диспансері, зокрема:
- з 14 грудня 2004 року прийнята на роботу в Сумський обласний протитуберкульозний диспансер на посаду дільничної медичної сестри диспансерного відділення, згідно з наказом №68к від 13 грудня 2004 року;
- 01 вересня 2005 року згідно штатного розпису та на підставі наказу №1326 від 26.10.2005 по Сумському обласному протитуберкульозному диспансеру попередню посаду перейменовано на "сестра медична дільнична";
- з 02 січня 2007 року позивача переведено працювати в Сумський обласний протитуберкулезний диспансер на посаду сестри медичної лікарського кабінету диспансерного відділення, згідно з наказом №1-к від 02.01.2007;
- 01 квітня 2011 року на підставі рішення Сумської обласної ради шостого скликання четвертої сесії від 25 лютого 2011 року КЛПЗ «Сумський обласний протитуберкульозний диспансер перейменовано в ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер», згідно з наказом №98 від 01.04.2011;
- з 17 січня 2011 року позивача переведено на посаду сестри медичної дільничної диспансерного відділення, згідно з наказом №11-к від 17.01.2011;
- 29 серпня 2011 року позивача було переведено на посаду сестри медичної лікарського кабінету диспансерного відділення, згідно з наказом №147-к від 29.08.2011;
- 27 серпня 2013 року в ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» було проведено атестацію робочих місць за умовами праці, згідно з наказом від 27.08.2013;
- 01 березня 2014 року позивача було переведено на посаду сестри медичної дільничної диспансерного відділення, згідно з наказом №32-к від 27.02.2014;
- 10 жовтня 2016 року на підставі наказу №197-к від 10 жовтня 2016 року позивача було звільнено з роботи в ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» згідно ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Отже, під час розгляду справи встановлено, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
При цьому ст. 24 Закону № 1058-IV не скасовує положення ст.60 Закону № 1788-ХІІ та не зупиняє її дію.
За приписами статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05.07.2001 №2586-III:
- протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
- туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закон №2586-III медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 №385, зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я.
Перелік закладів охорони здоров`я містить, зокрема, Протитуберкульозний диспансер.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 року №514 затверджено «Перелік туберкульозних закладів», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1 Лікарняні: протитуберкульозний диспансер.
Отже, протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а отже стаж підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі
Отже, під час розгляду справи встановлено, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я. За правилами ст.60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Відповідачем не доведено зворотного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд зазначає, що поновлення порушеного права позивача має відбутись шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу період її роботи з 14.12.2004 по 10.10.2016 у Обласному комунальному закладі охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» до стажу роботи у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 23.08.2024 (оскільки заява позивача датована саме цією датою).
З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, сплачену при зверненні до суду (а.с.9).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько