Справа № 320/4146/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4146/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Мєзєнцева Є.І., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представників відповідача Безкоровайної М.О., Сидоренка М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи.

Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення форми "П" від 16.04.2019 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 7 134 489 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 16.04.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 783 618,75 грн, у тому числі за основним платежем - 1 426 895 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 356 723,75 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" від та 11.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 83 492,60 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що висновки відповідача про нереальність здійснення господарських операцій спростовуються первинними документами і перевірка проведена з порушенням порядку її проведення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та підтвердженість їх належними, достатніми та допустимими доказами, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не підтвердив висновків перевірки відповідними доказами.

Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

Апелянт вважає, що податковий орган діяв в межах повноважень, перевірка проведена з дотриманням законодавства.

Апелянт підтримав свою позицію висловлену у суді першої інстанції, зокрема, те що під час перевірки за результатами аналізу даних ЄРПН встановлено, що TOB "СЕІС ГРУП", ТОВ "СЕІС РЕГІОН", ТОВ "СЕІС ЦЕНТР", ТОВ "ЛАЛІПАП", ТОВ "КОРФОСТ" (попередня назва ТОВ "КАСТОР СЕКЬЮРІТІ"), ТОВ "ФРАНФУРТ" (попередня назва ТОВ "СЕІС СБ") за період взаємовідносин із ДП "Рітейл Іст" придбавали послуги з контролю на об`єктах та оренду обладнання системи відео спостереження на об`єкті у інших підприємств, перелік та аналіз звітності яких наведено в акті перевірки. Зокрема, встановлено, що кількість працюючих у постачальників становила одну особу, у наступних періодах підприємства припинили подання звітності до податкового органу. Враховуючи викладене, в акті перевірки визначено, що ТОВ "Корфост", ТОВ "Лаліпап", ТОВ "Сеіс Груп", ТОВ "Сеіс Регіон", ТОВ "Сеіс Центр" не могли фактично здійснити господарські операції на користь ДП "Рітейл Іст", що вказує на формування ДП "Рітейл Іст" активу за рахунок надходження товару з джерела невідомого походження, що вказує на безоплатне їх отримання. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З врахуванням абзацу 8 ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі П(С)БО 15 "Дохід"), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, ДП "Рітейл Іст" необхідно було відобразити в бухгалтерському обліку операції з отримання робіт наступними проводками: Д-т 903 К-т 718 Дохід від безоплатно одержаних товарів (робіт)" на суму 7 134 489 грн; Д-т 718 К-т 79 Відображено фінансовий результат" на суму 7 134 489 грн.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є юридичною особою, що зареєстрована 12.09.2013, основний вид діяльності: 47.11.Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, зареєстроване як платник податку на додану вартість, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань та витягом № 0075 з реєстру платників податку на додану вартість від 07.05.2019.

Відповідач у період з 25.01.2019 по 07.03.2019 провів перевірку позивач за наслідками якої ГУ ДФС у Київській області було складено акт від 15.03.2019 за № 216/10-36-14-13/38903507 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Ретейл Іст" (код за ) податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018".

Згідно висновків акту перевіркою було встановлено порушення позивачем норм чинного законодавства, зокрема:

- п.44.1 ст.44, п. п. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134 ПК України, п.5, п.7, п.21 П(С)БО № 15 "Дохід" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (зі змінами та доповненнями), П(С)БО № 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся на суму 7 134 489 грн, в тому числі по періодах: 1 квартал 2016 року в сумі 444 763 грн; 2 квартал 2016 року в сумі 819 150 грн; 3 квартал 2016 року в сумі 840 982 грн; 4 квартал 2016 року в сумі 878 367 грн; 1 квартал 2017 року в сумі 752 299 грн; 2 квартал 2017 - 788 395 грн; 3 квартал 2017 року в сумі 740 399 грн; 4 квартал 2017 року в сумі 658 753 грн; 1 квартал 2018 року в сумі 665 321 грн; 2 квартал 2018 року в сумі 546 060 грн

- п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198. п.201.1, 201.7, 201.10, 201 Податкового Кодексу України, що призвело до занижені зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 426 895 грн в тому числі: вересень 2016 року - 471 301 грн; жовтень 2016 року - 59 757 грн; грудень 2016 року - 120 348 грн; січень 2017 року - 46 571 грн; березень 2017 року - 100 722 грн; квітень 2017 року - 41 283 грн; травень 2017 року - 39 271 грн; червень 2017 року - 72 504 грн; липень 2017 року - 49 358 грн; серпень 2017 року - 45 235 грн; вересень 2017 року - 32 119 грн; жовтень 2017 року - 66 628 грн; січень 2018 року - 125 504 грн; лютий 2018 року - 48 990 грн; березень 2018 року - 64 672 грн; травень 2018 року - 42 632 грн

- п. 9 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових с торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95- ВР та доповненнями);

- п.2.6 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (зі змінами та доповненнями).

- абз. 4 п.11 р. ІІ "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України року № 148 (зі змінами та доповненнями).

ДП "Рітейл Іст" подало письмові заперечення щодо висновків акту перевірки, на що відповідач листом від 12.04.2019 № 13480/10/10-36-14-13, залишив висновки акту перевірки без змін, заперечення без задоволення.

На підставі вказаного акту відповідачем 16.04.2019 були постановлені податкові повідомлення - рішення:

- форми "П" № про зменшення суми від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на загальну суму 7 134 489 грн;

- форми "Р" № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 783 618,75 грн, у тому числі за основним платежем 1 426 895,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 356 723,75грн;

- форми "С" № про застосування штрафних санкцій за порушення регулювання готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 1 579 859,80 грн.

11.05.2019 позивачем подано скаргу до ДФС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень. 10.07.2019, за результатами розгляду якої Рішенням про результати розгляду скарги від 08.07.2019 № 31209/6/99-99-11-04-01-25, скаргу ДП "Рітейл Іст" задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 16.04.2019 № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 1 496 367,20 грн, а скаргу задоволено частково.

За результатами розгляду скарги, ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 № про застосування штрафу за порушення норм регулювання готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 83 492,60 грн

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно із п.4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:

4.1.1. загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

4.1.2. рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

4.1.3. невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства;

4.1.4. презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

4.1.5. фіскальна достатність - встановлення податків та зборів з урахуванням необхідності досягнення збалансованості витрат бюджету з його надходженнями;

4.1.6. соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

4.1.7. економічність оподаткування - установлення податків та зборів, обсяг надходжень від сплати яких до бюджету значно перевищує витрати на їх адміністрування;

4.1.8. нейтральність оподаткування - установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків;

4.1.9. стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року;

4.1.10. рівномірність та зручність сплати - установлення строків сплати податків та зборів, виходячи із необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів для здійснення витрат бюджету та зручності їх сплати платниками;

4.1.11. єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку.

Пунктом 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до п.п. 137.4.1 п. 137.4 ст. 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Положеннями статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п.188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі Порядок №727) акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пункт 5 цього розділу встановлює, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України.

Згідно з підпунктами 72.1.2.1, 72.1.2.3 пункту 72.1 цієї правової норми для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від органів виконавчої влади, зокрема інформація про об`єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами (та повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об`єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати). Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, яка міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування.

За приписами статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покрадений на органи державної податкової служби.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п.п.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України принципом податкового права є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Зі змісту ст. 215 ЦК України слідує, що нікчемним правочином визнається лише той правочин, недійсність якого встановлена законом, зокрема, ст. 228 ЦК України визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, тобто такий, який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним, а відтак визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України правочин, при здійсненні якого недодержуються вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, може бути визнаний недійсним судом.

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону №996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Висновки суду.

Отже, системний аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що з метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Крім того, певна позиція податкового органу щодо нереальності здійснення підприємством господарської операції з конкретними контрагентами повинна бути обґрунтованою, з глибоким аналізом первинної документації підприємства з цими контрагентами, іншої документації та зі співставленням додаткової інформації, наявної у відповідача, а рішення податкового органу, як суб`єкта владних повноважень на якого покладається доводити правоту свого рішення, повинно відповідати положенням ч.2 ст.2 КАС України.

Зі змісту акту перевірки можна зробити висновок, що висновки відповідача про нереальність господарських операцій ґрунтується виключно на податковій інформації щодо відсутності у контрагента позивача потужностей щодо здійснення господарських операцій, проте, первинні документи, які були надані позивачем спростовують такі висновки податкового органу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем документи на підтвердження виконання укладених договорів, є достатніми, допустимими та належними на спростування висновків відповідача про нереальність здійснення господарських договорів, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Зокрема судами були проаналізовані наступні документи.

Відповідно до акту, перевіркою встановлено, що ДП "Рітейл Іст" в перевіряємому періоді мала взаємовідносини з TOB "СЕІС ГРУП", TOB "СЕІС РЕГІОН", TOB "СЕІС ЦЕНТР" ТОВ "ЛАЛІПАП" (попередня назва ТОВ "АЛЬКОР СЕКЬЮРІТІ"), ТОВ "КОРФОСТ" (попередня назва ТОВ "КАСТОР СЕКЬЮРІ " ) ТОВ "ФРАНФУРТ" (попередня назва - ТОВ "СЕІС СБ") щодо придбання послуг з охорони і контролю в супермаркетах "Фуршет" (в різних містах за різними адресами) на підставі укладених договорів.

В акті перевірки, податковий орган посилається на інформацію з електронних баз даних контролюючого органу ІС "Податковий блок" та Єдиного реєстру податкових накладних стосовно контрагентів ДП "Рітейл Іст" по контрагентах II ланцюга постачання, з якими у ДП "Рітейл Іст" були відсутні будь - які фінансово - господарські взаємовідносини, а саме: по ТОВ "Лаліпап", ТОВ "Корфост", ТОВ "Сеіс Груп", ТОВ "Сеіс Центр", ТОВ "Сеіс Регіон", ТОВ "Франфурт"; неможливість встановлення достатньої кількості трудових ресурсів для виконання умов укладених договорів охорони об`єктів; придбання послуг у "ризикових" контрагентів II ланцюга постачання тощо.

Так, судом встановлено, що між ДП "Рітейнл Іст" (за договором - Замовник) та TOB "СЕІС ГРУП", TOB "СЕІС РЕГІОН", TOB "СЕІС ЦЕНТР" ТОВ "ЛАЛІПАП" (попередня назва ТОВ "АЛЬКОР СЕКЬЮРІТІ"), ТОВ "КОРФОСТ" (попередня назва ТОВ "КАСТОР СЕКЬЮРІ " ТОВ "ФРАНФУРТ" (попередня назва - ТОВ "СЕІС СБ") було укладено ряд однотипних договорів про надання послуг з охорони і контролю (том 1 а.с. 170- а. с 246, том 2 а.с. 1- а. с. 15), а саме:

- 01.02.2016 № 06/1 з ТОВ "Сеіс груп" (за договором - Виконавець);

- 01.02.2016 № 09 з ТОВ "Сеіс регіон" (за договором - Виконавець);

- 01.02.2016 № 03 з ТОВ "Сеіс центр" (за договором - Виконавець);

- 01.07.2017 № 02/07/17 з ТОВ "Лаліпап" (за договором - Виконавець);

- 01.06.217 № 02/06/17 з ТОВ "Корфост" (за договором - Виконавець);

- 01.02.2018 № 21/02/18 з ТОВ "Франфурт" (за договором - Виконавець);

Предметом даних договорів є зобов`язання Виконавців надати послуги з охорони і контролю в супермаркеті "Фуршет" за відповідними адресами.

Всі вищезазначені підприємства мали відповідні ліцензії на здійснення охоронної діяльності в період надання даних послуг, які видавалися Міністерством внутрішніх справ України, даний факт не заперечується відповідачем.

На виконання умов укладених договорів, вищезазначеними підприємствами надано ДП "Рітейл Іст" послуги з охорони та контролю в супермаркетах, що підтверджується належним чином оформленими актами виконаних робіт, які у своєму складі маються всі передбачені законодавством обов`язкові реквізити, а саме:

- ТОВ "Сеіс груп" за період з 01.01.2016 по 30.06.2017 складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт в кількості 104 штук на загальну суму 2 486 742 грн в т.ч. ПДВ 414 457 грн (том 7 а. с 12- а.с. 95);

- ТОВ "Сеіс регіон" за період з 01.01.2016 по 31.05.2017 складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт в кількості 49 штук на загальну суму 1 754 101,20 грн в т.ч. ПДВ 292 350,20 грн(том 7 а.с. 133- а.с. 178);

- ТОВ "Сеіс Центр" за період з 01.01.2016 по 31.05.2017 складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт в кількості 51 штук на загальну суму 1 229 655,60 грн в т.ч. ПДВ 204 942,60 грн(том 7 а.с 96- а.с. 132);

- ТОВ "Лаліпап" (попередня назва ТОВ "Алькор Секьюріті") за період з 01.07.2017 по 30.04.2018 складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт в кількості 50 штук на загальну суму 1 102 449,60 грн в т.ч. ПДВ 183 741,60 грн(том 6 а.с 160- а.с. 209);

- ТОВ "Корфост" (попередня назва ТОВ "Кастор Секьюріті" за період з 01.06.2017 по 30.04.2018 складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт в кількості 53 штук на загальну суму 1 678 824,30 грн в т.ч. ПДВ 279 804,05 грн(том 6 а.с 209-250, том 7 а. с. 1 - а.с 11);

- ТОВ "Франфурт" (попередня назва ТОВ "Сеіс СБ") за січень 2016 року, березень та травень 2018 року складено та погоджено з ДП "Рітейл Іст" актів виконаних робіт від 31.01.2016 № 12, № 13, № 11, № 14, від 28.2.2018 № 7 ві 31.3.2018 № 3 та від 30.04.2018 № 3 в кількості 7 штук на загальну суму 309 614,40 грн в т.ч. ПДВ 51 602,40 грн(а.с. 56 акта перевірки)

З врахуванням приписів податкового законодавства, контрагентами позивача виписано та надано ДП "Рітейл Іст" належним чином оформлені податкові накладні (том 4 а. с. 143- а. с. 250, том 5 а. с. 1-а.с 250, том 6 а. с 1- а. с 159), копії яких містяться в матеріалах справи, і які містять у своєму складі всі передбачені обов`язкові реквізити для надання права позивачу на включення до складу податкового кредиту відповідного періоду податкових декларацій з ПДВ.

Виписані (оформлені) податкові накладні своєчасно та у повному обсязі зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним витягом.

Оплата за виконані роботи здійснена ДП "Рітейл Іст" шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок вищезазначених підприємств.

Станом на 30.09.2018 заборгованість за надані охоронні послуги у ДП "Рітейл Іст" відсутня, що не заперечується відповідачем.

У відповідача відсутні зауваження щодо правильності складення первинних документів.

За результатами аналізу електронних баз даних ІС "Податковий блок" та Єдиного реєстру податкових накладних відповідач дійшов до висновку про нереальність здійснення господарських операцій з надання послуг по ланцюгу постачання, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій у постачальників відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, у ДП "Рітейл Іст" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

В акті перевірки в якості основної причини встановлення факту нереальності здійснених господарських операцій при придбання послуг з охорони об`єктів у ТОВ "Лаліпап", ТОВ "Корфост", ТОВ "Сеіс Груп", ТОВ "Сеіс Центр", ТОВ "Сеіс Регіон", ТОВ "Франфурт" з податкового обліку ДП "Рітейл Іст" зазначено недостатність трудових ресурсів для виконання обумовлених договорами обсягу послуг та взаємовідносини з контрагентами II ланцюга постачання, які мають ознаки "ризиковості".

Проте, колегія суддів вважає необхідним наголосити наступне.

Апелянтом не були надані докази того, що сторони зазначених договорів мали умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, щодо несплати податків. За своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), тобто свідоме діяння певної фізичної особи, що при укладанні правочину діяла від імені такого платника, яке має в собі ознаки кримінально переслідуваного.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позиція позивача підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень не підтвердив висновків перевірки відповідними доказами, його висновки ґрунтуються лише на домислах та припущеннях.

Також слід зазначати, що при постановлені даного рішення також було враховано рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не підтверджені належним та допустимими доказами.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Отже, доводи апелянта колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 17.02.2025.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев