Справа № 320/7057/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7057/23 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати позивачу щомісячної додаткової пенсії як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесеної до категорії 1 згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати щомісячної додаткової пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та щомісячну виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесеної до категорії 1 разом із підвищенням як особі з інвалідністю внаслідок війни; здійснити перерахунок і виплату позивачу несплачену щомісячну додаткову пенсію, починаючи з 21.09.2022.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 24 вересня 2024 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що має право на отримання, як додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, так і підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що свідчить про протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Зауважив, що оскільки стаття 60 Закону № 796-ХІІ має вищу юридичну силу ніж приписи пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі Порядок № 1210), застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме приписи вказаної норми права, а не положення підзаконного акту.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Також позивач є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії довічно.

Позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020 у справі № 640/16687/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити з 27.05.2019 перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 27.05.2019 до моменту здійснення перерахунку.

На виконання рішення суду відповідач обчислив пенсію позивача із п`ятикратної мінімальної заробітної плати.

Розмір пенсії позивача з 01.03.2022 склав 13387,28 грн., з 01.12.2022 - 13450,88 грн., де: 12563,68 грн. (17948,12 х 70%) - основний розмір пенсії від середньомісячного заробітку; 837,20 грн. - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (40% * 2093 грн.); 50,00 грн. - цільова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

26.01.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві через електронний кабінет у вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України з вимогою здійснити перерахунок та виплатити йому несплачену додаткову пенсію з 16.01.2019.

Листом від 23.02.2023 відповідач відмовив позивачу у призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії 1 та повідомив, що за пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112, яка набрала чинності 24.04.2014, особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав. У зв`язку з тим, що розмір підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи (837,20 грн ) є більшим, ніж розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 1 (379,60 грн), позивачу здійснюється виплата більшого підвищення відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови відповідача у призначенні додаткової пенсії позивачу на підставі його заяви, оскільки позивач, який має право як на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно з Законом №796-ХІІ, так і на підвищення відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", вже отримує підвищення до пенсії інвалідам війни 2 групи згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що унеможливлює одночасне отримання ним і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону України від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ), законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

За приписами статті 11 Закону № 2262-ХІІ, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ в редакції, чинній з 1 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відтак на час виникнення спірних правовідносин Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом № 796-ХІІ.

Зазначені положення Закону № 796-ХІІ неконституційними не визнавались.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210).

Водночас Рішенням Конституційного суду України від 17.07.2018 за № 6-р/2018 у справі № 1-11/2018 (3830/15) у статті 53 Закону № 796-XII визнано неконституційним обмеження максимальним розміром додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому оложення статті 50 Закону № 796-XII та пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України в частині, що делегує повноваження щодо визначення умов, порядку призначення та розмірів відповідних пенсійних виплат Кабінету Міністрів України, неконституційними не визнавались, тому також є чинним та не визнаний неконституційним пункт 15-1 Порядку № 1210.

Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; 2) інвалідам II групи - 379,6 гривні; 3) інвалідам III групи - 284,7 гривні; 4) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Пунктом 15-1 Порядку № 1210 встановлено, що особи, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Колегія суддів наголошує, що буквальний зміст наведеної норми вказує, що якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватись їй може лише один вид за її вибором.

Згідно частини 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам ІI групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача з 01.03.2022 склав 13387,28 грн., з 01.12.2022 - 13450,88 грн., де: 12563,68 грн. (17948,12 х 70%) - основний розмір пенсії від середньомісячного заробітку; 837,20 грн. - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (40% * 2093 грн.); 50,00 грн. - цільова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Оскільки позивач має право як на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно Закону № 796-ХІІ, так і на підвищення згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", водночас отримує підвищення до пенсії інвалідам війни 2 групи згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав на одночасне отримання позивачем додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ.

На переконання колегії суддів відповідач, відмовляючи у нарахуванні позивачу додаткової пенсії, діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений положеннями Закону № 796-XII та Порядку № 1210, а тому вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №363/4916/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а.

Посилання скаржника на рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 по справі №1-11/2018 (3830/15), колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки висновки у вказаному рішенні Конституційного Суду України стосуються інших правовідносин та не відносяться до предмету розгляду даної справи.

Висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги позивача, не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких