Справа № 280/8937/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/8937/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року (суддя Семененко М.О., повний текст рішення складено 22.11.2024) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні позивачу нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби; зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату позивачу недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні однією сумою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також зазначає про порушення строку звернення до суду з даним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 15.01.2016 по 29.09.2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

При звільненні позивачеві виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби.

ОСОБА_1 29.07.2024 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно по Постанови № 889 та здійснити виплату недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом від 13.08.2024 за № 09/Д-68/67 ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивача, що одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена в належному розмірі відповідно до норм чинного законодавства.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у здійсненні перерахунку та виплати недоотриманих сум допомоги при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апелянта в частині недотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд апеляційної звертає увагу на таке.

Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпПУ у редакції, яка діяла до 19.07.2022 та була чинною на час звільнення позивача з військової служби, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що до 18.07.2022 включно особа мала право на звернення до суду без обмеження будь-яким строком про стягнення належної йому заробітної плати, в інших питання проходження публічної служби застосовувався строк, визначений статтею 122 КАС України, який дорівнює 1 місяць.

Для правильного вирішення питання щодо строку звернення до суду з цим позовом, необхідно встановити чи входить грошова допомога при звільненні до структури грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 15 цього ж закону в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти беззаперечного висновку, що грошова допомога при звільненні є разовою виплатою, яка не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця.

Відтак, на цю виплату не поширюються приписи частини 2 статті 233 КЗпПУ в редакції до 19.07.2022.

У разі незгоди з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_2 мав право на звернення до суду з позовом щодо оскарження нарахованої виплати протягом одного місяця з моменту звільнення зі служби, тобто, до 29.10.2017.

Проте, позовна заява надійшла до суду 24.09.2024.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду, що залишено поза увагою суду першої інстанції. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки правовій природі спірних правовідносин, необґрунтовано застосувавши до спірних правовідносин приписи частини 2 статті 233 КЗпПУ в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби.

Разом з цим, матеріали справи та зміст позовної заяви не дають можливість встановити поважність причин пропуску законодавчо встановленого строку звернення до суду. Також, отримавши апеляційну скаргу та будучи обізнаним про доводи апелянта, позивач не подав відзив із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду.

За висновками суду апеляційної інстанції, звернення до Військової частини у 2024 році з проханням здійснити перерахунок грошової допомоги при звільнення, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що правовий порядок в державі будується, зокрема, на принципі законності, який забезпечує юридичну визначеність в державі. Це означає, що кожна особа має підпорядковуватися закону та забезпечувати неухильне його виконання.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що право звернення до суду не є безумовним, а підпорядковується визначеним процесуальним законом строкам, коли особа може реалізувати таке право.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не заперечує факт виплати у 2017 році одноразової грошової допомоги при звільненні, отже він був достеменно обізнаний про розмір такої виплати. Разом з цим, матеріали справи не містять обґрунтовані пояснення позивача з приводу звернення до суду лише у 2024 році та поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, з підтвердженням таких пояснень належними доказами.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 319, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року в адміністративній справі № 280/8937/24 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з 18 лютого 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена з 18 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров