Справа № 363/397/25
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 13.12.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову № 1382 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказану постанову по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не вручалась повістка із зобов`язанням з`явитися для проходження ВЛК, ОСОБА_1 не вручалося направлення для проходження ВЛК. ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при винесенні спірної постанови, а також був позбавлений можливості зібрати та подати необхідні медичні документи для ВЛК. Крім того, ОСОБА_1 зазначає про порушення його свободи та особистої недоторканості, протиправне вилучення речей та безпідставне затримання працівниками територіального центру комплектування і соціальної підтримки. У зв`язку з цим ОСОБА_1 зазначив про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки, вчинені 10.12.2024 року та 13.12.2024 року при складанні протоколу, розгляді справи та винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також визнати протиправною постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1382 від 13.12.2024 року протиправною, скасувати її та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 27.01.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для реалізації відповідачем свого процесуального права шляхом подачі заяви по суті справи, а також витребувано копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в межах якої було винесено спірну постанову № 1382 від 13.12.2024 року.

До судового розгляду від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав, зазначив про його надуманість та направленість на уникнення відповідальності за порушення законодавства про оборону та мобілізаційну підготовку. Заперечення сторони відповідача мотивовані тим, що при направленні на ВЛК та при складанні адміністративних матеріалів ОСОБА_1 жодного разу не заявляв про необхідність отримання ним професійної правничої допомоги та залучення адвоката, натомість зазначив лише про необхідність збирання і долучення додаткової медичної документації. З метою забезпечення прав ОСОБА_1 на правову допомогу та надання можливості надати додаткову медичну документацію, яка б підтверджувала його стан здоров`я, розгляд справи було призначено на 13.12.2024 року, про що ОСОБА_1 був особисто повідомлений під розписку.

Однак протягом часу з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення (10.12.2024 року) і до дати його розгляду (13.12.2024 року) ОСОБА_1 не вчинив жодних дій щодо звернення до медичної установи для проходження ВЛК, щодо подання додаткової медичної документації, а 13.12.2024 року, в день розгляду складеного протоколу, до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, будучи належним чином повідомленим. Тим самим, на переконання відповідача, ОСОБА_1 в умовах особливого періоду відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим порушив свій обов`язок як військовозобов`язаного, що передбачений законодавством про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, відповідачем наведено заперечення щодо обґрунтованості та співмірності витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, ІНФОРМАЦІЯ_4 просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишити за позивачем. При цьому копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2025 року не було надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1382 від 13.12.2024 року (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації, а саме о 12 год. 50 хв. 10.12.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію

У ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

З наведеного вбачається, що проходження медичного огляду для визначення придатного до військової служби згідно з рішенням ВЛК чи відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки є одним з обов`язків громадян, зокрема, військовозобов`язаних, який закріплений законодавством про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно відмова (ухилення) від проходження такого медичного огляду або неналежне його проходження свідчить про невиконання такого обов`язку, а відповідно про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Цей порядок визначає, зокрема: організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року. Особливості проходження медичного обстеження під час мобілізації, на особливий період визначені Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 6 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до пп. 1 п. 27 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до п. 28 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до п. 69 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Відповідно до п. 74 74-1 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Аналіз вищевикладених приписів законодавства дає можливість зробити висновок, що процедура проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, передбачає необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Для проходження медичного огляду громадянин викликається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за допомогою повістки, що має бути йому вручена у встановленому законом порядку. Таким чином, повістка лише інформує громадянина про обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого проходження медичного огляду.

У свою чергу, направлення на проходження медичного огляду та його безпосереднє проходження здійснюється саме на підставі рішення керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що оформлюється у виді направлення на проходження такого огляду. Таким чином, направлення на проходження медичного огляду є саме тим документом, з видачою та врученням якого фіксується момент початку виконання громадянином обов`язку з проходження огляду.

Вищевикладене також дає можливість зробити висновок, що повістка про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки і направлення на проходження медичного огляду не є нерозривно пов`язаними, оскільки повістка є способом повідомлення про необхідність явки до уповноваженого органу влади, а направлення є безпосереднім документом, з наявністю якого пов`язується проходження медичного огляду. Тому видача і вручення направлення на проходження огляду може відбуватися і без попереднього вручення відповідної повістки, зокрема, у разі якщо військовозобов`язаний і так вже перебуває в приміщенні територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В останньому випадку відбувається формування та вручення тільки направлення на проходження медичного огляду.

Вищевикладене також спростовує доводи сторони позивача щодо обов`язковості вручення повістки для проходження медичного огляду перед направленням особи на такий огляд, оскільки в такий спосіб позивач підмінює зміст поняття повістки про виклик до уповноваженого органу влади та направлення на медичний огляд.

У свою чергу, відповідно до п. 3.1 Наказу № 402 від 14.08.2008 року медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення, яке формується в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або у паперовій формі за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Направлення у паперовій формі реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

Відповідно до п. 3.5 Наказу № 402 від 14.08.2008 року військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Відповідно до п. 2.8.6 Наказу № 402 від 14.08.2008 року строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів.

За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів.

З наведеного вбачається, що направлення для проходження медичного огляду у паперовій формі підлягає особистому врученню військовозобов`язаному під його підпис. Під час вручення військовозобов`язаному також роз`яснюються приписи законодавства щодо ухилення від проходження військово-лікарської комісії та повідомляється строк завершення медичного огляду, який, за загальним правилом, не може перевищувати 4 днів. Медичний огляд проводиться у спеціальних медичних закладах і супроводжується, зокрема, можливістю військовозобов`язаного подавати документи на підтвердження стану свого здоров`я.

З облікової картки ОСОБА_1 (а.с. 14) судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим на нього поширюється обов`язок проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, передбачений ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно зафіксованих у картці даних, ОСОБА_1 оголошений у розшук територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Вказані обставини учасниками справи не заперечувалися.

Отже, ОСОБА_1 може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

З цієї ж картки судом встановлено, що ОСОБА_1 не має дійсного рішення військово-лікарської комісії про придатність до проходження військової служби та взагалі будь-яких відомостей про проходження медичного огляду. У зв`язку з цим відповідно до п. 69 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року ОСОБА_1 на законних підставах може бути направлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду.

З матеріалів справи слідує, що 10.12.2024 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_1 був затриманий працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, після чого доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано диск, на якому міститься файл з відеозаписом «0452MEDIA_IDUser001» тривалістю 00 хв. 43 сек. Вказаний відеозапис зроблений представником ІНФОРМАЦІЯ_4 у його приміщенні 10.12.2024 року о 15 год. 05 хв. та містить фіксацію обставин і фактів направлення ОСОБА_1 для проходження медичного огляду.

Обставини доставлення ОСОБА_1 у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 виключають необхідність вручення повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого проходження медичного огляду.

З вказаного відеозапису вбачається, що представником ІНФОРМАЦІЯ_4 запропоновано ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення придатності для проходження військової служби. При цьому на наданому суду фрагменту відеозапису не вбачається вручення ОСОБА_1 направлення на проходження медичного огляду, роз`яснення наслідків не виконання його вимог та строку проходження медичного огляду.

На відеозаписі чутно, що ОСОБА_1 не заявляє про відмову від проходження медичного огляду. Всупереч доводам сторони позивача ОСОБА_1 на зазначає нічого про необхідність отримання правової допомоги та залучення адвоката, однак заявляє про необхідність вручення повістки та часу для збирання додаткових медичних документів. На ці заяви ОСОБА_1 представником ІНФОРМАЦІЯ_4 ставиться питання лише щодо з`ясування причин, через які ці документи не були зібрані раніше. Після цього відеозапис закінчується.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2024 року на підставі рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 дійсно було виготовлено направлення № 2/8/1760 (а.с. 15) на проходження медичного огляду для встановлення придатності до проходження військової служби.

Наявні матеріали справи, у тому числі само направлення та відзив на позовну заяву, не містять доказів вручення такого направлення особисто під підпис ОСОБА_1 , як цього вимагає чинне законодавство. Разом з тим, з наданого суду відеозапису, вбачається доведення до відома ОСОБА_1 змісту цього направлення та необхідності виконання обов`язку з проходження медичного огляду.

У той же час, наявні матеріали справи, у тому числі наданий відеозапис, не містять відомостей, що ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки ухилення від проходження медичного огляду, а також повідомлено строк проведення військово-лікарської комісії з кінцевим терміном її проходження.

Згідно вимог чинного законодавства строк проходження військово-лікарської комісії обмежений 4-ма днями. Про конкретний строк проходження медичного огляду ОСОБА_1 мав бути повідомлений під час вручення направлення під розписку, а сам строк мав бути зафіксований у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду, що є додатком № 12 до Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Однак суду не надано ані документів, які підтверджують доведення до відома ОСОБА_1 строку проходження військово-лікарської комісії, ані витягу з вказаного журналу реєстрації, ані відеозаписів, на яких би було зафіксовано факт доведення до відома ОСОБА_1 строку проходження медичного огляду. У той же час, за відсутності безпосередньої відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та заявлення ним вимоги про необхідність зібрання медичних документів, які він має можливість долучати під час проходження огляду, сплив цього строку дає можливість визначити виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з проходження медичного огляду.

Однак при цьому, 10.12.2024 року, тобто у цей же день, коли і видане направлення на медичний огляд, відносно ОСОБА_1 складено протокол № 1382 (а.с. 10) за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за фактом того, що ОСОБА_1 10.12.2024 року о 12 год. 50 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від проходження військово-лікарської комісії. У цьому протоколі ОСОБА_1 так само висловив заперечення з приводу того, що не відмовляється від проходження медичного огляду, однак потребує часу для подання медичних документів.

Таким чином, відносно ОСОБА_1 складено протокол за фактом відмови від проходження ВЛК, яка мала місце 10.12.2024 року о 12 год. 50 хв., хоча згідно наданого відповідачем відеозапису від ОСОБА_1 також вимагали проходження медичного огляду на підставі виданого направлення 10.12.2024 року о 15 год. 05 хв., що свідчить про суттєву розбіжність у часі між зафіксованим у протоколі правопорушенням та зафіксованими на відеозаписі подіями.

Будь-яких інших матеріалів, що стосувалися б відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, до справи не долучено.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на визначення придатності для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період. Судом підтверджено, що ОСОБА_1 був направлений до ВЛК для проходження медичного огляду, однак без особистого вручення направлення та без повідомлення про строк проходження медичного огляду і його кінцевий термін, що суперечить вимогам чинного законодавства. ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовився, однак зазначив про необхідність підготовки та подання медичної документації, що не забороняється вимогами чинного законодавства. Однак в цей же день відносно ОСОБА_1 складено протокол № 1382, на підставі якого 13.12.2024 року винесено спірну постанову № 1382 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 16).

Так само матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про направлення на медичний огляд, наслідки ухилення від його проходження, а також про строки та кінцевий термін проходження ВЛК, на неодноразові вимоги представників територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо проходження медичного огляду не відреагував, чим ухилився від проходження медичного огляду, що могло бути б розцінене як відмова від проходження такого огляду.

Доводи відповідача щодо невжиття ОСОБА_1 заходів з проходження ВЛК у період з 10.12.2024 року по 13.12.2024 року неправоздатні. 10.12.2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол за відмову від проходження ВЛК на підставі виданого направлення, чим зафіксовано вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розгляд якого було призначено на 13.12.2024 року. Тому вимоги щодо проходження ВЛК у період між складанням протоколу та його розглядом, що складені та призначені відповідно за фактом відмови від проходження цієї ж ВЛК, є необґрунтованими. Доказів видачі нового направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду матеріали справи не містять, а дані обставини не є предметом розгляду цієї справи.

Доводи відповідача щодо невиконання ОСОБА_1 обов`язку зі збирання медичної документації та не проходження ним жодного разу медичного огляду з початком оголошення мобілізації суд не приймає до уваги, оскільки спірна постанова № 1382 від 13.12.2024 року, а відповідно і предмет судового розгляду не стосуються цих обставин.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у постанові про накладення адміністративного стягнення щодо того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності для проходження військової служби, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим, оскільки надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не дають можливості «поза розумним сумнівом» зробити висновок, що ОСОБА_1 відмовився (ухилився) від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на підставі виданого направлення на ВЛК, чим вчинив порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ОСОБА_1 не відмовився від проходження медичного огляду, наполягав на необхідності часу, у тому числі для подання медичних документів до ВЛК. Чинне законодавство передбачає максимальний строк проходження ВЛК та обов`язок повідомлення особі конкретного терміну проходження нею медичного огляду. У той же час, в межах даної справи не вбачається, щоб ОСОБА_1 було повідомлено цей термін та ним було порушено строк проходження ВЛК, зокрема, внаслідок необґрунтованого зволікання, що можна було б кваліфікувати як відмову від проходження медичного огляду.

Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судом встановлено необґрунтованість та неправомірність такого рішення через недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу відповідного правопорушення.

Щодо способу захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Положеннями ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено загальний невичерпний перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду справи. Разом з тим, процесуальним законодавством може бути передбачено спеціальні способи захисту в межах певної категорії справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, приписами ч. 3 ст. 286 КАС України визначено вичерпний перелік спеціальних повноважень суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Аналіз вказаного переліку дає можливість зробити висновок, що він не містить повноважень суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень протиправними, зокрема, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення та при їх безпосередньому розгляді. У зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити.

У той же час, зважаючи на необґрунтованість та неправомірність постанови № 1382 від 13.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови № 1382 від 13.12.2024 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 4, 5, 6 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3, 7 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем заявлено про понесення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп. До позову додано достатню кількість доказів на підтвердження понесення цих витрат.

Відповідач про понесення судових витрат не заяляв, однак висловив заперечення проти обґрунтованості та співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 36 ПП ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року в частині застосування аналогічних приписів процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат - якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 є немайновим та має дві немайнові вимоги: визнання протиправними дій суб`єктів владних повноважень; визнання протиправною, скасування постанови про притягнення до відповідальності та закриття провадження у справі. Судом задоволено половину з заявлених немайнових вимог, у зв`язку з цим судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) підлягають розподілу між сторонами порівну. Тобто, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп.

У той же час, зважаючи на наявність заперечень відповідача щодо обґрунтованості розміру витрат позивача на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, яка є малозначною, нескладною, типовою, характеризується наявністю презумпції протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, розгляд якої проводився без засідання, зважаючи на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та їх значення для розгляду даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу з 6000 грн. 00 коп. до 5000 грн. 00 коп. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованим та співмірним зі складністю даної справи.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1382 від 13.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас