Справа № 240/7482/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7482/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

17 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Коростенського відділу управління державної міграційної служби України щодо відмови у видачі посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з її втратою;

- зобов`язати Коростенський відділ управління державної міграційної служби України повторно розглянути заяву про відновлення посвідки на постійне проживання в Україні та видати посвідку на постійне проживання в Україні у зв`язку з її втратою.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що строк дії паспорта позивача громадянина рф закінчився у 2016 році. Однак, посольство рф на території України працювало до 23.02.2022. Жодних доказів звернення ОСОБА_1 до посольства країни своєї громадянської належності щодо оформлення та отримання паспорту до 23.02.2022 до матеріалів позовної заяви не надано.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації, про що свідчить паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 .

Позивачу було видано тимчасову посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 від 21.12.2007 з терміном дії безстроково.

Разом з ним проживає його неповнолітній син ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Коростень, про що свідчить свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 06.03.2024, зареєстрований 07.03.2024 №Б-5/6/1820-24, звернувся до Коростенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області щодо видачі посвідки на постійне проживання у зв`язку з її втратою під час вивезення неповнолітнього сина до кордону з Польщею.

Однак, рішенням від 08.03.2024 відповідача відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп.6 п.62 зазначеного Порядку №321. Вказано, що згідно чинного законодавства не передбачено видачі дублікату посвідки на постійне проживання.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Коростенського відділу управління державної міграційної служби України щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з її втратою є протиправними.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно із п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (Порядок № 321), посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п. 5 Порядку №321 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Відповідно п. 7 Порядку №321 в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно п. 16 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п. 18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Пунктом 40 Порядку №321 передбачено, для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 нього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати; 7) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

Відповідно до п. 5 Порядку №321 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Згідно із п. 62 Порядку №321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення ї видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк йогойської федерації, про що свідчить паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 .

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення міграційним органом зазначено лише посилання на підпункт 6 пункту 62 Порядку № 322.

Підпункт 6 пункту 62 Порядку № 322 передбачає, що іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення ї видачі посвідки.

Однак, вказавши підставою для відмови у видачі посвідки те, що іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення ї видачі посвідки, відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні конкретної підстави для прийняття спірного рішення.

Загальне посилання відповідача у рішенні на положення підпункт 6 пункту 62 Порядку № 322 не свідчить про обґрунтованість такого рішення, оскільки ставить заявника у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання, що є неприпустимим.

У ході судового розгляду справи відповідач обґрунтовував законність оскаржуваного рішення тим, що ОСОБА_1 для здійснення обміну посвідки надано паспортний документ іноземної держави, в якого закінчено строк дії.

Позивач наголошує, що строк дії паспорта громадянина російської федерації закінчився в строк, коли він приймав участь в антитерористичній операції.

24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває на цей час.

Попередні події, які мали місце починаючи з лютого 2014, також є загальновідомими, відтак інформації, яка наявна у відповідних уповноважених правоохоронних та спеціальних органів щодо питань забезпечення інтересів держави, суверенітету, державної безпеки, оборони, а також усунення відповідних загроз, приділяється особлива увага, яка не може бути заперечена або проігнорована в умовах воєнного часу.

Довідками про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №9487/9 від 24.10.2016 та №12159 від 12.12.2016 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 20.06.2016 по 24.10.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

Вказані обставини підтверджують той факт, що позивач, будучи громадянином держави - агресорки, став на захист територіальної цілісності та незалежності саме України, що підтверджує його свідомий вибір.

Тому, обставини незвернення ОСОБА_1 до посольства рф про продовження/нового оформлення паспорту громадянина рф строк дії якого закінчився є об`єктивними.

Крім того, при наданні у 2007 році позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні, уповноважений орган проводив перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та, як наслідок, надано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Разом з ОСОБА_1 , проживає його неповнолітній син ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Коростень про що свідчить свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 .

Матір ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка була дружиною позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 видане Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Отже, позивач тривалий час проживає на території України разом із своєю сім`єю та має стійкі соціальні зв`язки. У свою чергу, відмова у видачі втраченої посвідки позивача є підставою для його видворення за межі території України, що позбавить його можливості проживати зі своїм неповнолітнім сином, у якого померла мати, та кардинально, в негативному сенсі, змінить спосіб життя позивача.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, за ст. 8 Конвенції, видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної статті. У кожному такому випадку питання повинне розглядатися пропорційно меті, яка ставиться, відповідно до вимог конвенції. Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків утручання, незалежно від того, ким воно ініційоване - органами державної влади, фізичними чи юридичними особами. При розв`язанні спірних правовідносин ураховано правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 18 лютого 1991 року у справі «Moustaquim v. Belgium». ЄСПЛ підкреслив, що у випадках, коли відповідні рішення (про депортацію) являли собою втручання у права, захищені ст. 8 Конвенції, слід обґрунтувати суттєву суспільну необхідність. Крім того, рішення повинні бути співмірні цілям, яких прагнуть досягти за допомогою закону.

У ст. 8 Конвенції не йдеться про право проживати або залишатися в конкретній державі. Проте вислання є втручанням у право на сімейне життя, якщо близькі члени родини депортованої особи проживають у країні, з якої цю особу вислали. У таких випадках депортація повинна бути виправданою (рішення у справі «Moustaquim v. Belgium»).

У справі Тросін проти України, Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що окрім законності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень адміністративні суди повинні перевіряти і його пропорційність. Так, ЄСПЛ тлумачить принцип пропорційності рішень як дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та обов`язком забезпечити право людини. Отже, право людини може бути обмежене лише на стільки, на скільки цього потребують інтереси суспільства.

Відтак, оскаржуване рішення не відповідає справедливому балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивача, які настали внаслідок прийняття цього рішення.

Доводи відповідача, що позивач значно раніше втратив посвідку, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції оскільки в даному випадку розглядається та надається оцінка саме рішенню від 08.03.2024.

Для належного захисту та відновлення прав позивача, порушених відповідачем у межах спірних правовідносин, необхідно зобов`язати Коростенський відділ управління державної міграційної служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2024 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з її втратою та прийняти рішення про її видачу.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.