Справа № 420/26831/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26831/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2024 року (суддя Бжассо Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 06.12.2024) про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Вищої ради правосуддя Усика Григорія Івановича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26.08.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Вищої ради правосуддя Усика Григорія Івановича, у якій позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, який неналежним чином виконує повноваження визначені п. п. 1) 5) ч. 5 ст. 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя", а саме організацію роботи Вищої ради правосуддя, призначення засідань та головування на них, загальне керівництво секретаріатом Вищої ради правосуддя, що призвело до порушення права позивача на належний та своєчасний розгляд дисциплінарних скарг ОСОБА_2 від 28.08.2021 року (вх. №М-3948/49/7-21), від 12.05.2022 року (вх.№М- 6/16/7-22), від 17.05.2022 року (вх.№М-6/23/7-22), від 01.06.2022 року (вх.№М-999/4/7-22), ОСОБА_3 від 09.06.2022 року (вх.№4-1059/1/7-22), ОСОБА_4 від 26.04.2023 року (вх.№362/0/6-23) та порушення ч. 13 ст. 49 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та п. п. 13.7, 13.8. Регламенту Вищої ради правосудця щодо пріоритету, строків, порядку вирішення дисциплінарних справ;

зобов`язати відповідача організувати належним чином роботу Вищої ради правосуддя відповідно до положень, визначених п. п. 1, 5, ч. 5 ст. 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та недопущення порушення пріоритетності розгляду, строків розгляду при вирішенні дисциплінарних скарг ОСОБА_2 від 28.08.2021 року (вх. №М-3948/49/7-21), від 12.05.2022 року (вх.№М-6/16/7-22), від 17.05.2022року (вх.№М-6/23/7-22), від 01.06.2022 року (вх.№М-999/4/7-22), ОСОБА_3 від 09.06.2022 року (вх.№4-1059/1/7-22), ОСОБА_4 від 26.04.2023 року (вх.№362/0/6-23) відповідно до вимог ч. 13 ст. 49 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та п. п. 13.7, 13.8. Регламенту Вищої ради.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.11.2024 року.

26.11.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України з посиланням на те, що спірні правовідносини не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 подане клопотання задоволено.

Суд закрив провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виснував, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що відповідач у межах спірних правовідносин не здійснює владні управлінські функцій стосовно позивача.

Разом з тим суд констатував, що позивач не позбавлений оскаржити відповідні рішення/дії/бездіяльність членів ВРП, ВРП, які вважає протиправними та які вчинені безпосередньо щодо ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне та не об`єктивне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Зокрема, вирішуючи питання щодо законності рішення суду про повернення позовної заяви у адміністративній справі №990/114/23 Велика палата Верховного Суду зазначила у постанові від 31.08.2023 року, що після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо. Отже, Велика Палата Верховного Суду у адміністративній справі №990/114/23 дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направленням справи до цього суду для продовження розгляду.

На думку апелянта, суддя Одеського окружного адміністративного суду Бжассо Н.В., незважаючи на наявність матеріалів по аналогічному зазначеному судовому спору, який розглядався Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/31125/23, без належного повідомлення позивача за 5 днів про засідання 03.12.2024 року та без його присутності, ухвалила рішення про закриття провадження у справі. При цьому, в порушення ст. 239 КАС України суддя не роз`яснила позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином апелянт переконаний, що рішення від 28.08.2024 року у справі №420/26831/24 ухвалено умисно, з метою сприяти затягуванню розгляду спору на користь Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_5 , який головує на засіданнях ВРП, координує роботу ВРП, організовує роботу секретаріату ВРП, що може мати вплив на результати розгляду дисциплінарної скарги стосовно кожного судді.

Апелянт звертає увагу, що у адміністративній справі №420/31125/23 ним оскаржувалась бездіяльність Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_5 як особи, яка займає адміністративну посаду, виконує повноваження Голови ВРП відповідно до ст. 22 Закону України про Вищу раду правосудця» і не вчиняє очевидну протиправну бездіяльність щодо повноважень, визначених ст. 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" щодо поновлення розгляду його заяви про звільнення у відставку від 11.04.2023 року з 26.04.2024 року, після спливу максимального 6-ти місячного строку, передбаченого пунктом 2310 у розділі XIII "Перехідні положення" Закону України «Про Вищу раду правосуддя» №1798-УІІІ від 21.12.2016 року, введеним в дію 19.10.2023 року Законом України 3304-ІХ від 09.08.2023 року, попередня перевірка дисциплінарних скарг, які надійшли до Вищої ради правосуддя до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів", здійснюється в розумні строки, але не довше ніж протягом шести місяців з дня отримання такої скарги доповідачем, визначеним автоматизованою системою розподілу справ для її попередньої перевірки та ч. 13 ст. 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». У справі №420/26831/24 апелянтом оскаржується бездіяльність Голови Вищої ради правосуддя, як особи яка займає адміністративну посаду, виконує повноваження Голови ВРП відповідно до ст. 22 Закону України про Вищу раду правосуддя» та очевидно протиправно вчиняє бездіяльність щодо дотримання ст. 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пункт 13.7. Регламенту Вищої ради правосуддя, відповідно до яких Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюються в хронологічному порядку за датою надходження з урахуванням такої пріоритетності: якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України; щодо судді, який звернувся із заявою про відставку, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини 6 статті 126 Конституції України.

Відповідачі своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто по відношенню до особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.

Як підсумок, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 у справі №823/218/17 (пункти 24, 25), від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі №826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13.10.2020 у справі №640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №175/1571/15 (пункт 72), від 08.06.2022 у справі №362/643/21 (пункт 28).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2023 до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_1 від 11.04.2023, вх. №291/0/6-23 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів було встановлено, що до надходження заяви судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку до Вищої ради правосуддя надійшли:

28 серпня 2021 року за вхідним №М-3948/49/7-21 дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 27 серпня 2021 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 3, 8 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; втручання у процес здійснення правосуддя іншими суддями);

12 травня 2022 року за вхідним №М-6/16/7-22 дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 12 травня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

17 травня 2022 року за вхідним №М-6/23/7-22 дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року, зокрема, про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

1 червня 2022 року за вхідним №М-999/4/7-22 дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 1 червня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

9 червня 2022 року за вхідним №Ч-1059/1/7-22 дисциплінарна скарга ОСОБА_3 від 9 червня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).

Заяву про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_1 подав до Вищої ради правосуддя 11 квітня 2023 року, тобто після надходження до Вищої ради правосуддя дисциплінарних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

До Вищої ради правосуддя 4 травня 2023 року за вхідним №362/0/6-23 надійшла також дисциплінарна скарга ОСОБА_4 від 26 квітня 2023 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 3, 8 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, прояв неповаги до інших суддів; втручання у процес здійснення правосуддя іншими суддями).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 5 серпня 2021 року №1809/0/15-21 «Про зупинення розподілу деяких справ (матеріалів) між членами Вищої ради правосуддя» з огляду на зміни в законодавстві України з 5 серпня 2021 року було зупинено розподіл між членами Вищої ради правосуддя скарг щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарних скарг), поданих відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

З 19 жовтня 2023 року у зв`язку з прийняттям Законів України від 6 вересня 2023 року №3378-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя», від 9 серпня 2023 року №3304-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів» дисциплінарну функцію Вищої ради правосуддя відновлено.

Відповідно до пункту 23-7 Розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя», тимчасово, до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, повноваження дисциплінарного інспектора здійснює член Дисциплінарної палати (доповідач), визначений автоматизованою системою розподілу справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19 жовтня 2023 року №997/0/15-23 відновлено з 1 листопада 2023 року розподіл між членами Вищої ради правосуддя скарг щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарних скарг), поданих відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора, розподіл яких було зупинено рішенням Вищої ради правосуддя від 5 серпня 2021 року №1809/0/15-21.

Вищевказані дисциплінарні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були розподілені на підставі протоколів автоматизованого розподілу членам Вищої ради правосуддя для здійснення попередньої перевірки.

Оскільки наслідком розгляду скарг на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 може бути його звільнення з посади судді з підстав, передбачених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалили рішення від 26.12.2023 №1418/0/15-23 "Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку".

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що скарги доповідачам членам ВРП розподілені у листопаді 2023 року, однак до теперішнього часу рішення по жодній дисциплінарній скарзі не ухвалено, вважає, що Голова Вищої ради правосуддя вчиняє бездіяльність щодо організації роботи Вищої ради правосуддя відповідно до положень, визначених п. п. 1, 5, ч. 5 ст. 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя", звернувся до суду з даним позовом зобов`язати відповідача організувати належним чином роботу Вищої ради правосуддя відповідно до положень, визначених п. п. 1, 5, ч. 5 ст. 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя".

Так, приписами частини п`ятої статті 22 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" встановлено, що до повноважень Голови Вищої ради правосуддя належать: організація роботи Вищої ради правосуддя, призначення засідань та головування на них (п. 1); загальне керівництво секретаріатом Вищої ради правосуддя (п. 5).

З огляду на наведене та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично позовні вимоги позивача стосуються організаційних (процедурних) дій відповідача, які жодним чином не стосуються виконання чи невиконання ним, як суб`єктом владних повноважень, владних управлінських функцій по відношенню до позивача. Тобто, безпосередньо не стосуються правового статусу особи, яка звернулася до суду.

Отож, розгляд спору, заявленого в позовній заяві ОСОБА_1 , перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

При цьому колегія суддів вважає, що суд не порушив норму частини другої статті 239 КАС України, роз`яснивши позивачу в ухвалі про закриття провадження у справі, що його позовні вимоги не підлягають розгляду судом. Це відповідає сутності юридичного спору як спору про право.

Частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловлювала неодноразово, зокрема в постановах від 26.02.2019 у справі №9901/787/18, від 11.03.2020 у справі №9901/11/20, від 13.05.2020 у справі №9901/527/19, від 12.05.2021 у справі №9901/32/21, від 22.09.2021 у справі №9901/144/21, від 18.08.2022 у справі №990/94/22, від 17.11.2022 у справі №990/116/22, від 20.07.2023 у справі №990/80/23.

Таким чином колегія суддів відхиляє наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи про те, що спір, за вирішенням якого він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду, віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Нерелевантним є покликання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23, викладені за інших фактичних обставин, оскільки у вказаній справі позов був залишений судом без руху з підстав не наведення позивачем обґрунтованого розрахунку шкоди, про яку заявлено у позовних вимогах.

Стосовно доводів апелянта про не належне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи.

Відповідно до частини третьої статті 124 КАС України судовий виклик учасників справи здійснюється: 1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету; 2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Відповідно до положень пунктів 1-3 частини першої статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина друга цієї статті).

З огляду на те, що повістка про виклик в судове засідання на 03.12.2024 була доставлена в електронний кабінет позивача 27.11.2024 о 17:35, вона вважається врученою 28.11.2024, тобто за п`ять днів до судового засідання (03.12.2024).

Згідно пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених частиною другою статті 205 КАС України.

Ураховуючи те, що позивач був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 03.12.2024 та причину своєї неявки в судове засідання не повідомив, суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності позивача, діяв відповідно до вимог статті 205 КАС України.

Також, незважаючи на те, що судове засідання відбулося в суді першої інстанції за відсутності позивача, це не свідчить про недотримання судом принципу рівності сторін, оскільки суд першої інстанції надав оцінку доводам, наведеним у його позовній заяві.

Варто також зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що суд 29.11.2024 направив позивачу повістку рекомендованим повідомленням, яка була отримана 29.11.2024 (т. ІІ а.с. 23), і із заявою про відкладення розгляду справи через несвоєчасно отриману повістку позивач не звертався.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява позивача у якій він висловив бажання приймати участь лише у судових засіданнях по суті справи (т. ІІ а.с. 8), а не у підготовчих засіданнях, під час якого суд прийняв оскаржену ухвалу.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі позивача доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.

Водночас, висновки ухвали суду першої інстанції від 03.12.2024 є обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для її скасування відсутні.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2024 року про закриття провадження у справі №420/26831/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов