Справа № 300/9215/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2025 р. справа № 300/9215/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії суду:
Котик Роман Васильович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1) та Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (далі відповідач 2), в якій просив суд: дію Військово-медичного клінічного центру Західного регіону щодо ОСОБА_1 , що виразилася у твердженні, викладеному у рішенні, що ОСОБА_1 Вважає себе хворим близько 5 місяців, лікувався амбулаторно … визнати протиправною, рішення в цій частині скасувати, в результаті зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Західного регіону та Військову частину НОМЕР_1 вважати, що ОСОБА_1 , здоров`я втратив на військовій службі із-за незабезпечення мінімально необхідних умов її проходження, тому внести відповідні зміни (коригування) у створені записи про причини захворювання ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.04.2022 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано ОСОБА_1 за станом здоров`я придатним до проходження військової служби. Представник позивача вважає, що під час проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 набув онкологічне захворювання, з приводу якого позивач перебував на стаціонарному лікуванні і обстеженні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 20.06.2022 по 24.06.2022 та за результатами проходження військово-лікарської комісії був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військової служби. В пункті 8 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022, складеного Регіональною військово-лікарською комісією Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, зазначено формулювання: «Короткий анамнез: Вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно…». На думку представника позивача таке формулювання, зазначене в пункті 8 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 до початку проходження військової служби не хворів, а онкологічне захворювання набув саме під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . За вказаних обставин представник позивача просить суд скасувати рішення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону щодо ОСОБА_1 в частині вищевказаних тверджень та зобов`язати відповідачів вважати, що ОСОБА_1 , здоров`я втратив на військовій службі із-за незабезпечення мінімально необхідних умов її проходження, тому внести відповідні зміни (коригування) у створені записи про причини захворювання ОСОБА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено такий строк, відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами.
27.12.2024 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 27.12.2024 на позовну заяву. Представник відповідача 2 зазначила, що рішення, виражене у формі певного документа, оскаржується, та відповідно скасовується, в цілому і не може бути оскаржено в частині окремого твердження. В спірному випадку позивач не погоджується з певними твердженнями, зазначеними у висновках Військово-медичного клінічного центру Західного регіону у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №7814 від 20-29.06.2022 та свідоцтві про хворобу № 671/1 від 24-27.06.2022. Спірне твердження наведено у пунктах «Анамнез», а тому, на думку представника відповідача 2, є лише констатацією факту записаного зі слів хворого. Анамнез не є підтвердженням причин захворювання, як це ототожнює представник позивача у позовній заяві. Спірне твердження викладене у розділі «Анамнез» не є окремим рішенням, що підлягає оскарженню, а лише є записом зі слів позивача, що самостійно не призводить до виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав та обов`язків. При цьому, представник відповідача 2 звернула увагу на те, що висновок про не пов`язаність хвороби із проходженням військової служби здійснюється не лише у зв`язку із врахуванням анамнезу, а в першу чергу з огляду на проведені дослідження та встановлений діагноз. Згідно свідоцтва про хворобу № 671/1 від 24-27.06.2022 щодо позивача проводився ряд спеціальних досліджень, результати яких викладені у пункті 11 вказаного свідоцтва. Представник відповідача 2 зазначила, що висновок про пов`язаність хвороби із проходженням служби безпосередньо пов`язаний із вказаними результатами спеціальних досліджень та діагностуванням раку саме третьої стадії, що свідчить про виникнення захворювання значно раніше моменту мобілізації позивача та відповідно неможливість пов`язання такої хвороби із проходженням військової служби. При цьому, такий висновок не може бути сформованим лише на фразі пацієнта про те, що він вважає себе хворим близько 5 місяців. Представник відповідача 2 просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 16-25).
Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Ухвалу від 13.12.2024 про відкриття провадження отримала 13.12.2024, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа до електронного кабінету відповідача (зворотній бік а.с. 15).
Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає, що відповідача 1 повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, а справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.
Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини:
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, 26.04.2022 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний за станом здоров`я до проходження військової служби, що підтверджується копією довідки № 59/16/966 від 26.04.2022 (а.с. 33).
Позивач призваний по мобілізації на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з військового квитка серії НОМЕР_2 від 28.04.2022 (а.с. 26-29).
В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в медичну частину військової частини НОМЕР_1 через погане самопочуття, де його направили у військово-медичний клінічний центр Західного регіону.
24.06.2022 ВЛК хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Західного регіону проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого складено експертний епікриз та свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 (а.с. 24-25).
Відповідно до пункту 8 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 зазначено: «Короткий анамнез: вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно. Зі слів пацієнта погіршення стану відмічає близько місяця, коли виникли вищевказані скарги, у зв`язку із збереженням симптомів звернувся в медпункт військової частини, скерований у ВМКЦ ЗР. Оглянутий проктологом, госпіталізований в проктологічне відділення в ургентному порядку для дообстеження. У відділенні діагностовано: Рак прямої кишки, сТ1N1М0. Тотальний поліпоз товстого кишківника. Хронічна анемія змішаного генезу, середнього ступеня важкості. Начальником ВМКЦ ЗР скерований на ВЛК».
Згідно з пунктом 12 свідоцтва про хворобу №671/1 від 27.06.2022, позивачу встановлено діагноз та постановлено висновок про причинний зв`язок захворювання, відповідно до якого захворювання позивача не пов`язане з проходженням військової служби. Вказана постанова ВЛК ВМКЦ Західного регіону, яка є постановою штатної військово-лікарської комісії, затверджена 27.06.2022 Регіональною військово-лікарською комісією, про що свідчить наявність відповідного штампу з підписом голови Регіональної ВЛК, засвідченого печаткою (а.с. 36).
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5999/1007 хірургічного відділення № 3 Рівненського обласного протипухлинного центру за період лікування 05.-08.08.2022, позивачу встановлено заключний клінічний діагноз: «Са» н/ампулярного відділу прямої кишки cT4N2M1 (pulm.lym), IV ст., с/п 2ц ПХТ, 2 кл гр (а.с. 38).
10.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування з метою встановлення дійсної причини захворювання позивача (онкологічне захворювання IV стадії); невидання військовою частиною НОМЕР_1 позивачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) згідно з додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402; невжиття військовою частиною НОМЕР_1 заходів щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи; невжиття військовою частиною НОМЕР_1 заходів щодо призначення позивачу військової пенсії як особі, яка отримала інвалідність II групи за час проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану України; та 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1: провести службове розслідування для встановлення дійсних причин захворювання позивача, за результатами якого видати позивачу довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) згідно з додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402; вжити заходів щодо призначення та виплати позивачу (членам сім`ї позивача): додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за кожний місяць лікування позивача; одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи; військової пенсії позивачу як особі, яка зазнала інвалідності II групи за час проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану в Україні, тому що позивач був мобілізований на здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації щодо України.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 300/1871/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення службового розслідування з метою встановлення дійсної причини захворювання ОСОБА_1 передбачене Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України»; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування з метою встановлення дійсної причини захворювання ОСОБА_1 передбаченого Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України»; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 за результатами службового розслідування надати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбачену Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 300/1871/23 набрало законної сили 21.11.2023.

Вважаючи протиправною дію Військово-медичного клінічного центру Західного регіону щодо ОСОБА_1 , що виразилася у твердженні, викладеному у рішенні, що ОСОБА_1 Вважає себе хворим близько 5 місяців, лікувався амбулаторно …, представник позивача звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд рішення в цій частині скасувати, в результаті зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 та Військову частину НОМЕР_1 вважати, що ОСОБА_1 , здоров`я втратив на військовій службі із-за незабезпечення мінімально необхідних умов її проходження, тому внести відповідні зміни (коригування) у створені записи про причини захворювання ОСОБА_1 .

При прийнятті рішення у цій справі суд керується такими мотивами. Висновки суду:

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із частинами 6, 13, 14 статті 2 Закону № 2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, затверджено "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", (далі - Положення № 402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів. (пункт 1.2 глави 1 розділу І Положення №402).

Згідно пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази. Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.

Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Згідно з пунктом 1.1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Відповідно до пункту 6.1 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Пунктом 6.4 розділу ІІ Положення № 402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Згідно з пунктом 6.8 розділу ІІ Положення № 402 на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - історія хвороби.

Огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, окулістом, оториноларингологом (військовослужбовців-жінок - гінекологом), а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Обов`язково виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, флюорографічне дослідження органів грудної клітини. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями.

Пункт 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402 передбачає, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

Пунктом 21.1 глави 21 розділу II Положення № 402 визначено, що у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Відповідно до пункту 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Згідно з пунктом 21.25 глави 21 розділу II Положення № 402 при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Пунктом 22.1 глави 22 розділу II Положення № 402 визначено, що дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).

Відповідно до пункту 22.2 глави 22 розділу II Положення № 402 книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії.

Один примірник Свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) зберігається як додаток до книги протоколів. У книгу протоколів, у додатковий примірник експертного документа та в історію хвороби записується дата та зміст постанови штатної ВЛК.

Штатні ВЛК ведуть книгу протоколів тільки на осіб, які пройшли медичний огляд безпосередньо в цих комісіях, та алфавітний облік розглянутих протягом року свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК).

У штатних ВЛК протоколом є також бланк свідоцтва про хворобу, довідки, надіслані для затвердження (контролю) або перегляду постанов, коли текст остаточної постанови підписується головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, і секретарем. Особлива думка голови або членів комісії записується на примірнику свідоцтва про хворобу (довідки) або на окремому аркуші, який додається до цього свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК).

Згідно з пунктом 22.5 глави 22 розділу II Положення № 402 свідоцтво про хворобу у воєнний час складається:

на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.

Пунктом 22.9 глави 22 розділу II Положення № 402 визначено, що у воєнний час свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК на всіх оглянутих осіб складається у двох примірниках.

Отже, зі змісту наведених норм можна дійти висновку про те, що до військовослужбовця, визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, у воєнний час ВЛК приймає постанову, яка оформляється свідоцтвом про хворобу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 24.06.2022 ВЛК хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Західного регіону проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого складено експертний епікриз та свідоцтва про хворобу №671/1 від 27.06.2022 (а.с. 24-25).

Відповідно до пункту 8 свідоцтва про хворобу №671/1 від 27.06.2022 у ному зазначено: «Короткий анамнез: вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно. Зі слів пацієнта погіршення стану відмічає близько місяця, коли виникли вищевказані скарги, у зв`язку із збереженням симптомів звернувся в медпункт військової частини, скерований у ВМКЦ ЗР. Оглянутий проктологом, госпіталізований в проктологічне відділення в ургентному порядку для дообстеження. У відділенні діагностовано: Рак прямої кишки, сТ1N1М0. Тотальний поліпоз товстого кишківника. Хронічна анемія змішаного генезу, середнього ступеня важкості. Начальником ВМКЦ ЗР скерований на ВЛК».

Згідно з пунктом 12 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022, позивачу встановлено діагноз та постановлено висновок про причинний зв`язок захворювання, відповідно до якого захворювання позивача не пов`язане з проходженням військової служби. Вказана постанова ВЛК ВМКЦ Західного регіону, яка є постановою штатної військово-лікарської комісії, затверджена 27.06.2022 Регіональною військово-лікарською комісією, про що свідчить наявність відповідного штампу з підписом голови Регіональної ВЛК, засвідченого печаткою (а.с. 36).

З огляду на зміст позовної заяви, представник позивача фактично оспорює постанову ВЛК у формі свідоцтва про хворобу №671/1 від 24.06.2022 в частині запису в пункті 8 «Короткий анамнез», а саме словосполучень «Вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно».

Суд звертає увагу на те, що форма свідоцтва про хворобу встановлена додатком 11 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008.

Так, пункт 8 свідоцтва про хворобу містить назву «Короткий анамнез» та перелік інформації, яку необхідно вказати в такому пункті: коли виникло захворювання; за яких обставин одержано травму, поранення, контузію, каліцтво; наявність або відсутність довідки командира військової частини про обставини одержання травми, поранення, контузії, каліцтва. Вплив хвороби (наслідків травми тощо) на виконання службових обов`язків, попередні медичні огляди та їх результати, лікувальні заходи та їх ефективність, перебування у відпустці за станом здоров`я, лікування у санаторіях тощо).

Згідно визначенням, яке міститься у відкритих джерелах, а саме у Вікіпедії за посиланням: https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%90%D0%BD%D0%B0%D0%BC%D0%BD%D0%B5%D0%B7, Анбмнез (лат. anamnesis

Анамнез проводять розпитуванням як самого хворого, так і його близьких, в останньому разі він називається гетероанамнезом (heteroanamnesis).

Таким чином, в пункт 8 свідоцтва про хворобу в графі «Короткий анамнез» зазначаються відомості, які фіксуються зі слів хворого. Водночас висновок про наявність захворювання жодним чином не може ґрунтуватися лише на словах хворого, а обов`язково з`ясовується на підставі проведених обстежень такого хворого.

В спірному випадку інформація про проведені дослідження щодо ОСОБА_1 зазначені в пунктах 10 та 11 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022. Так, в пункті 10 «Дані об`єктивного дослідження» в свідоцтві про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 зазначено про всі проведені дослідження щодо позивача як візуальні (шляхом огляду), так і проведення діагностик (аноскопія, ЛОР-ендоскопія).

В пункті 11 «Результати спеціальних досліджень (рентгенологічних, лабораторних, інструментальних та інших)» в свідоцтві про хворобу №671/1 від 27.06.2022 зазначено інформацію про всі спеціальні дослідження, проведені щодо ОСОБА_1 , та результати таких досліджень: аналіз крові, аналіз сечі, біохімічний аналіз крові, ЕКГ, УЗД внутрішніх органів, відеоколоноскопія, взято біопсію, патогістологічне дослідженя, на підставі яких сформовано заключення: Інфільтративно-виразковий процес прямої кишки. Тотальний поліпоз товстої кишки.

В пункті 12 «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» в свідоцтві про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 зазначено: «Рак прямої кишки, сТ1N1M0. Тотальний поліпоз товстого кишківника. Хронічна анемія змішаного генезу, середнього ступеня важкості. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».

Таким чином, слова хворого, зазначені в «Короткому анамнезі», не можуть замінити результати спеціальних медичних досліджень та змінити діагноз чи постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання. З огляду на стан хворого та діагноз: сТ1N1M0 «Рак прямої кишки третьої стадії», медичні працівники мали можливість встановити приблизний час виникнення захворювання, операючись на дані результатів медичних досліджень, тобто без інформації хворого про перші симптоми захворювання.

Отже, зміна словосполучення «Вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно» в пункт 8 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 в графі «Короткий анамнез», не може призвести до зміни відомостей, зазначених в пунктах 10 та 11 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022, отриманих за результатами медичних досліджень, ні до зміни діагнозу та, як наслідок, постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання, які зазначені в пункті 12 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею. Частиною другою цієї статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Подібні положення містить стаття 245 КАС України, яка врегульовує повноваження суду при вирішенні справи.

Застосування конкретного способу захисту права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тобто, рішення суду про задоволення позову повинно мати наслідком відновлення тих прав або інтересів, на порушення яких вказує позивач. З огляду на вищевказане, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 1740/1838/18, ухваленої у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, від 15 квітня 2020 року у справі №712/11800/17.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09 листопада 2023 року у справі № 9901/459/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 990/41/23, від 01 вересня 2022 року у справі № 990/46/22 також звернула увагу на те, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В спірному випадку, з огляду на зміст позовних вимог, позивач просить суд визнати дію Військово-медичного клінічного центру Західного регіону щодо ОСОБА_1 , що виразилася у твердженні, викладеному у рішенні, що ОСОБА_1 Вважає себе хворим близько 5 місяців, лікувався амбулаторно … визнати протиправною, рішення в цій частині скасувати, в результаті зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Західного регіону та Військову частину НОМЕР_1 вважати, що ОСОБА_1 , здоров`я втратив на військовій службі із-за незабезпечення мінімально необхідних умов її проходження, тому внести відповідні зміни (коригування) у створені записи про причини захворювання ОСОБА_1 . Тобто порушення своїх прав позивач убачає не в прийнятті рішення ВЛК в частині її висновку, а в частині оформлення такої постанови, зокрема внесенні до змісту свідоцтва певної інформації в поле: «анамнез».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, щоб суди не зосереджувалися на дослівній інтерпретації позовних вимог, а намагалися з`ясувати мету, для якої особа звернулася до суду, і за наявності підстав задовольняли саме ту вимогу, яка є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача.

Однак, як вже зазначив суд вище, захист прав позивача можливий, якщо таке право порушене відповідачем.

В спірному випадку основною метою подання цього позову до суду є встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 із проходженням військової служби.

Натомість зміна словосполучення «Вважає себе хворим близько 5 місяців. Лікувався амбулаторно» в пункт 8 свідоцтва про хворобу № 671/1 від 27.06.2022 в графі «Короткий анамнез» не відновлять порушених прав позивача, оскільки постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання в пункті 12 свідоцтва про хворобу №671/1 від 27.06.2022 залишеться незмінною.

Поза тим, позивач не надав суду жодних доказів в підтвердження помилковості самого висновку ВЛК щодо непов`язаності захворювання позивача з проходженням військової служби.

Підсумовуючи, суд відмовляє в позові повністю.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Сторони не понесли судових витрат у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: Військово-медичний клінічний центр Західного регіону, , вулиця Личаківська, 26, місто Львів, Львівська область, 79010.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.