Справа № 320/5499/24
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційного провадження

17 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 320/5499/24

адміністративне провадження № К/990/3366/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Колективного підприємства "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі за позовом Колективного підприємства "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправними та скасування приписів, стягнення матеріальної і моральної шкоди та збитків,

У С Т А Н О В И В:

Колективне підприємство "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.08. 2023 №2320827;

- визнати протиправним та скасувати припис Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.08. 2023 №2320825;

- визнати протиправним та скасувати припис Комунального підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.08. 2023 №2320828;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформленого дорученням від від 08.08. 2023 №064-3667 в частині демонтажу шлагбауму та дизельного генератора (пункти 6, 7, 8);

- стягнути з Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 378 360,87 грн;

- стягнути з Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 353 665,38 грн;

- стягнути з Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024, в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Колективне підприємство "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю подало касаційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у таких справах, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду, яка сформована в постанові від 11.11.2020 у справі №826/17074/18.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини

Верховний Суд не враховує посилання скаржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 826/17074/18, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Зокрема, у справі № 826/17074/18 позивач володів належною дозвільною документацією, зокрема договором оренди земельної ділянки, проектною документацією та іншими дозвільними документами.

Натомість у цій справі позивач не зміг довести своє право власності або користування земельною ділянкою.

Крім того, у справі № 826/17074/18 було встановлено порушення процедури вручення припису, а також відсутність доказів належного повідомлення та вручення спірного припису позивачеві. Водночас у справі № 320/5499/24 наявні докази отримання припису позивачем, що забезпечило можливість ознайомлення з його змістом.

Таким чином, правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2020 у справі № 826/17074/18, не можуть бути застосовані до розглядуваної справи, оскільки правовідносини у цих справах є відмінними.

Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак, в касаційній скарзі скаржник не вказав: які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування висновку; за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.

Верховний Суд звертає увагу, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судове рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Колективного підприємства "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі за позовом Колективного підприємства "Фірма "Берегиня-94" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправними та скасування приписів, стягнення матеріальної і моральної шкоди та збитків, - повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя Н.В. Коваленко