Справа № 620/16088/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/16088/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати п.3 та п.3.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №3;

зобов`язати відповідача сформувати та надати позивачу довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за встановленою формою додатком 6 до Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 №887.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ігнорує всі письмові звернення, спрямовані на отримання довідки за формою згідно з додатком №6 до Порядку. Окрім того, позивач зазначає, що відносно його був сформований спірний наказ про самовільне залишення військової частини, про існування якого він не знав взагалі. Зі спірним наказом він ознайомлений не був в лютому 2022 року, тому що відповідач не надавав такого документу. Текст даного наказу побачив тільки в середині квітня 2024 року, коли відповідач надіслав копію спірного наказу адвокату після направлення ним відповідного письмового запиту до Військової частини НОМЕР_1 . Пояснення відповідачем не відбирались. Матеріали службового розслідування також надані відповідачем не були. Вважає наказ про самовільне залишення військової частини не законним, таким що не відповідає дійсним обставинам справи і винесений безпідставно.

Суд ухвалою від 18.12.2024 поновив строк звернення до суду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує та зазначає, що підтвердити факт безпосередньої участі позивача у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів Військова частина НОМЕР_1 не має підстав, оскільки відомості про позивача в журналі бойових дій Військової частини НОМЕР_1 та в бойових розпорядженнях командира Військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він з позицією відповідача не погоджується та зазначає, що відповідач всупереч нормам чинного законодавства з початку 26 лютого 2022 року сформував спірний наказ, а службове розслідування по даному факту було проведено протягом травня-липня 2022 року, а сам Акт датований 15.07.2022, а рапорт на підставі якого проводилось службове розслідування був складений полковником ОСОБА_2 за вхідним №216/в/22 від 16.005.2022. Також просив звернути увагу, що згідно письмового повідомлення від 20.06.2024 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, яка самовільно залишила військову частину чи місце служби.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких він наголошує, що Військова частина НОМЕР_1 , діючи в рамках наданих повноважень, не може надати позивачеві довідку або інші документи, які б підтвердили участь ОСОБА_1 у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивача було зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по сторойовій частині) від 26.02.2022 №3.

Вказаним наказом також вирішено ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив пункт постійної дислокації з 26.02.2022. Одночасно знято позивача з усіх видів забезпечення та вирішено провести службове розслідування по факту залишення пункту постійної дислокації.

Пізніше, на підставі рапорту полковника ОСОБА_3 за вхідним №216/в/22 від 16.05.2022 було прийнято рішення про винесення наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2022 №140 «Про призначення службового розслідування» у зв`язку з самовільним залишенням місця несення служби військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 з 26.02.2022, перелік яких вказано в рапорті. Серед даного переліку військовослужбовців також зазначено і позивача.

Наказом від 15.07.2024 №69 позивача, за порушення вимог ст.65 Конституції України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за самовільне залишення місця служби, відповідно до вимог п. «б» ст.48 Дисциплінарного статуту накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

В подальшому, для отримання посвідчення учасника бойових дій у позивача виникла потреба в отриманні довідки про безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони за встановленою формою. У відповідь на адвокатський запит, Військова частина НОМЕР_1 листом від 06.04.2024 №766з повідомила адвоката Бухун Ю.В., що позивач рапортів до військової частини не подавав і відповідні рішення також не приймались. Одночасно повідомлено про наказ від 26.02.2022 №3, згідно з яким позивач обліковується як особа, яка самовільно залишила військову частину.

З огляд уна наведене, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із зверненням, у відповідь на яке Управлінням було повідомлено, що позивач не перебуває на обліку як особа, яка самовільно залишила військову частину чи місце служби.

В подальшому, до відповідача було надіслано адвокатський запит, в якому представник позивача просив повідомити чи проводилось службове розслідування по факту залишення позивачем пункту постійної дислокації та чи формувався в подальшому наказ про зняття з позивача статусу особи, яка залишила пункт постійної дислокації.

При цьому, у позовній заяві позивач стверджує, що в період часу з 26.02.2022 по 04.03.2022 позивач проходив службу в складі НОМЕР_2 бригади ТРО АДРЕСА_1 де перебував у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 та був призначений командиром 14 відділення, виконуючи бойові задачі з виявлення ДРГ ворога, охорони та оборони району Подусівки, Масанів м. Чернігова та р-ну ст. Білоус від ворога. 27.02.2022 приймав участь, як командир відділення, по відбиттю наступу ДРГ росіян зі сторони н.п. Товстоліс в р-ні вул. Белова біля ТЦ "ЕПІЦЕНР" м. Чернігова.

В подальшому, 03.03.2022 відділення здало варту і пішло відпочивати після служби в школу до місця своєї дислокації. Біля 12.00 години дня на школу №18, де знаходились бійці ТРО, було скинуто авіабомбу. Незважаючи на стан здоров`я, позивач приймав участь в розбиранні завалів і допомоги пораненим, тощо. 04.03.2022 була нарада з командиром ОСОБА_4 , де була доведена інформація до особового складу, що хто бажає залишитися на школі, той залишається, а решта висувається на свої райони та підсилює блок-пости, організовує евакуацію населення, самотужки організовує оборону своїх кварталів та районів.

Позивач залишився на школі і робив техогляд свого авто. В цей час почався обстріл касетними боєприпасами і мінами школи - інтернат. Під час обстрілу був поранений командир підрозділу ОСОБА_4 , а позивач вдруге отримав контузію і легкі тілесні поранення, та незважаючи на свій стан, на власному автомобілі вивіз командира до лікарні, що в АДРЕСА_1 . Потім поїхав до району свого місця мешкання та надавав допомогу в перевезенні сімей з дітьми до місця проведення організованої евакуації людей за межі м. Чернігова. В подальшому, разом, з іншими чоловіками приймав участь в обороні мікрорайону на АДРЕСА_1 . 06.03.2022 позивач вивіз за межі Чернігова свою родину: дружину, двох дітей та двох недільне немовля онуку ІНФОРМАЦІЯ_3 , які весь цей час сиділи в підвалах, ховаючись від бомбардувань та обстрілів. 10.03.2022 повернувся до Чернігова та приймав участь в евакуації дітей, інвалідів, жінок. Також, зі зброєю в руках стояв на обороні по АДРЕСА_2 та виходу до р. Стрижень зі сторони Ялівщини. До 23.03.2022, поки ще міст через р. Десна не був розбомблений, вивозив з облоги Чернігова цілі родини з малими дітьми та завозив до міста їжу, ліки, засоби гігієни, воду, одяг та все, в чому була потреба для військових, захисників і мешканців міста за допомоги волонтерських організацій.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус вертеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (далі Закон).

За приписами п.25 ст.6 цього Закону, до учасників бойових дій належать, зокрема, особи, які з 24 лютого по 25 березня 2022 року відповідно до Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Дія абзацу першого цього пункту не поширюється на працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Рішення про надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, приймається міжвідомчою комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, а також райони проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є довідка, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.

Форма довідки затверджена Додатком 6 до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

У разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятим цього пункту, підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є:

свідчення (заява) не менше ніж трьох свідків (одним із яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів;

особам, які отримали поранення, контузію, каліцтво, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю, самокалічення), - свідчення (заява) не менше ніж двох свідків, які брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, про період безпосередньої участі осіб, зазначених у цьому абзаці, у таких заходах, а також медичні документи, що підтверджують отримання особою поранення, контузії, каліцтва під час безпосередньої участі у здійсненні таких заходів.

До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, підпис на яких засвідчений нотаріально, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до абзацу першого пункту 19 частини першої цієї статті та/або статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 цього Закону та які мають документальне підтвердження своєї участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період, за який вони свідчать.

До періоду безпосередньої участі особи, зазначеної в абзаці першому цього пункту, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, включається період, підтверджений усіма свідками.

Аналогічні за змістом положення містяться в Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

Зокрема, за приписами пп.6 п.4 Порядку№413 для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 25 частини першої статті 6 Закону, підставою для надання статусу учасника бойових дій є довідка за формою згідно з додатком 6, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, Держприкордонслужби, СБУ та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими заявник сам або у складі добровольчого формування брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.

У разі відсутності зазначеної довідки підставою для надання статусу учасника бойових дій заявникам, зазначеним в абзаці першому цього підпункту, є:

свідчення (заява) не менше трьох свідків (одним з яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів;

заявникам, які отримали поранення, контузію, каліцтво, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю, самокалічення), - свідчення (заява) не менше двох свідків, які брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, про період безпосередньої участі осіб, зазначених у цьому абзаці, у таких заходах, а також медичні документи, що підтверджують отримання особою поранення, контузії, каліцтва під час безпосередньої участі у здійсненні таких заходів.

До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону та/або статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону та які мають документальне підтвердження своєї участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період, за який вони свідчать. До періоду безпосередньої участі заявників, зазначених в абзаці першому цього підпункту, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, включається період, підтверджений усіма свідками.

Відповідно до п.5 цього Порядку для надання статусу учасника бойових дій документи подаються командиром добровольчого формування, у складі якого заявники зазначені у пункті 21 або 25 частини першої статті 6 Закону, брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, або самостійно заявником з числа осіб, зазначених у пунктах 21 або 25 частини першої статті 6 Закону, у разі неподання документів командиром добровольчого формування.

Таким чином, підставою для надання особі, зазначеній у п.25 ст.6 Закону України «Про статус вертеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є довідка затвердженої форми, яка складається командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), тощо, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах, на підставі бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів, або довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Як вбачається з пояснень відповідача, така довідка позивачу не видавалась через відсутність інформації про позивача в журналах бойових дій Військової частини НОМЕР_1 та в бойових розпорядженнях командира Військової частини НОМЕР_1 .

Наведені обставини позивачем жодним доказом не спростовуються. При цьому, зазначене опосередковано підтверджуються твердженнями позивача, наведеними в позовній заяві, про те, що факт перебування його в ТРО НОМЕР_2 батальйону АДРЕСА_1 в період здійснення заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України можуть підтвердити виключно бійці 14 відділення, в якому позивач був командиром та командири усіх відділень та командири усіх рівнів підрозділу який знаходився у 18 школі, про що позивач наголошує у позовній заяві.

Позаяк, суд звертає увагу позивача, що відповідно п. п.19 Порядку рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 21 і 25 частини першої статті 6 Закону.

Відповідно до п.21 Порядку міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 і 25 частини першої статті 6 Закону, або командирами добровольчих формувань, у складі яких такі заявники брали безпосередню участь в антитерористичній операції, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та в разі потреби уточнює інформацію про заявників, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких заявників, свідків, представників державних органів та в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про надання (відмову в наданні) статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії чи заявників, які звернулися до міжвідомчої комісії.

Таким чином, оцінюючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично просить суд перебрати на себе повноваження міжвідомчої комісії, поза встановленим Законом Порядком, оскільки у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятим цього пункту, підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є:

свідчення (заява) не менше ніж трьох свідків (одним із яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів;

особам, які отримали поранення, контузію, каліцтво, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю, самокалічення), - свідчення (заява) не менше ніж двох свідків, які брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, про період безпосередньої участі осіб, зазначених у цьому абзаці, у таких заходах, а також медичні документи, що підтверджують отримання особою поранення, контузії, каліцтва під час безпосередньої участі у здійсненні таких заходів.

Такі обставини дають підстави для висновку, що у разі неможливості підтвердити факт своєї участі у здійсненні заходів документально, позивач не позбавлений можливості звернутися до міжвідомчої комісії із відповідною заявою для вирішення питання надання йому статусу учасника бойових дій на підставі свідчень свідків.

А тому, за відсутності будь-яких документальних доказів участі позивача у заходах необхідних для забезпечення оборони України, суд приходить до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав у відповідача на складання довідки, форма якої затверджена Додатком 6 до Порядку №413, і відповідно необгрунтованості позовних вимог в зазначеній частині.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування п.3 та п.3.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №3, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ, в якому відображено опис порушення, вчиненого позивачем у вигляді самовільного залишення пункту постійної дислокації, не є рішенням суб`єкт владних повноважень, який безпосередньо породжує правові наслідків для позивача, оскільки за вказаним фактом зобов`язано провести службове розслідування, яке і має підтвердити вказані обставини.

Положеннями Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (наказ Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення. На основі висновків, викладені у акті, які не породжують обов`язкових юридичних наслідків, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, зафіксовані у акті факти можуть бути підтверджені або спростовані судом виключно у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

Суд наголошує, що обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Водночас, спірний наказ не створює для позивача жодних негативних наслідків та не впливає на зміни чи припинення його прав чи інтересів. Позаяк, таким наказом є наказ від 15.07.2024 №69 яким позивача, за порушення вимог ст.65 Конституції України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за самовільне залишення місця служби, відповідно до вимог п. «б» ст.48 Дисциплінарного статуту накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та який не є предметом даного спору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність факту порушення прав позивача спірним наказом, та як наслідок наявності підстав для відмови в задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Військова частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення суду складено 18.02.2025.

Суддя Л.О. Житняк