Справа № 205/16328/24
Суддя: Федотова В. М.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/205/16/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови та закриття провадження по адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року представник позивача адвокат Литвинов С.Є. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною адміністративною позовною заявою.

Позов мотивований тим, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, яка була винесена головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В., позивача ОСОБА_1 , як власника спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 та загального напівпричепу н/пр-контейнеровозу, переобладнаного в контейнеровоз із замковими пристроями марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1321 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 07.11.2024 року о 16 год. 06 хв., на автодорозі М-30, км 949+608, Дніпропетровської області, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 20 WAGA-WIM 35, зафіксовано проїзд транспортного засобу марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,438 % (2,975 т), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т.

Позивач свою провину категорично заперечує, із вказаною постановою не погоджується, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до п.п. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху встановлено різні нормативи для руху контейнеровозів, інших транспортних засобів та їх составів. Так, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси, зокрема: 40 т трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, 44 т трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Представник позивача зазначив, що 07.11.2024 року трьохвісним тягачем з під`єднаним до нього трьохвісним напівпричепом-контейнеровозом здійснювалось перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортною накладною. Таким чином, на думку представника позивача, відповідач, при винесенні оскаржуваної постанови, не звернув уваги на те, що автомобіль Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 є трьохвісним та не врахував факт приєднання до нього напівпричепу-контейнеровозу марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що здійснював перевезення змінного кузову загальною максимальною довжиною 13,716 м., у якого максимально допустима фактична маса становить 44 т, а не 40 т, а тому розрахунки спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів, зазначені в постанові серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, є невірними внаслідок використання хибних вихідних даних. Окрім того, зазначена невідповідність при проведенні розрахунків обумовлена тим, що відповідачем в оскаржуваній постанові не встановлено державний номерний знак напівпричепу, внаслідок чого відповідачем помилково була визначена дозволена максимальна маса. Також звертає увагу суду, що позивач не є перевізником, а лише надає послуги з оренди вантажних автомобілів відповідно до договору оренди від 21.10.2024 року, а перевізником, який організовував 07.11.2024 року перевезення вантажу, є ФОП ОСОБА_2 . Таким чином, санкції у спірних правовідносинах застосовані до особи, яка не є суб`єктом адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, яка була винесена головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 покласти на відповідача.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2024 року вказану адміністративну позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі без виклику сторін. Вказаною ухвалою сторонам також було надано строк для надання відзиву, відповіді на відзив, тощо.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті Бугаєнко С.С. направила до суду відзив на позовну заяву у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що зі змісту постанови серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року вбачається, що в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання. Висновки позивача, що у постанові не вказано даних про причіпний пристрій та його державний номерний знак є безпідставними, оскільки в постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 1321 КУпАП. Доводи позивача про те, що постанова не містить інформацію про державний номерний знак напівпричепу є необґрунтованими, оскільки ні ст. 283 КУпАП, ні п. 17 Порядку № 1174 не вимагають зазначення таких даних у постанові. В той же час, оскаржувана постанова містить інформацію про те, що транспортний засіб має 6 вісей, навантаження на кожну з них, відстані між ними та загальну масу транспортного засобу, що підтверджує те, що тягач разом з напівпричепом був врахований при визначенні перевищення вагових параметрів. Позивач необґрунтовано зазначає, що постанова повинна містити фотографії транспортного засобу - фотографію державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оскільки чинне законодавство не передбачає зазначення даних про напівпричіп у постанові. Крім цього, АРМ аудиту з місця робочого столу інспектора при винесенні постанови містила дані про те, що транспортний засіб RENAULT PREMIUM 460 DXI, державний номерний знак НОМЕР_1 рухався з напівпричепом «тип ТЗ-з напівпричепом». Закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи, а також унеможливлює наявність корупційної складової. Відтак, постанова, яка оскаржується позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам вищезазначених нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 1321 КУпАП. Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси, зокрема, 40 т для трьохвісного автомобіля (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом. Також звертає увагу суду на те, що за даними фотофіксації спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер. Із наявних фото транспортного засобу вбачається, що на площадку для перевезення контейнерів завантажили дерев`яні стовпці без використання будь-якого кузова чи контейнера. Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить жодних ознак перевезення на напівпричепі контейнера та кузова, оскільки вантаж перевозився на напівпричепі з використанням опорно-металевої конструкції у вигляді стовпчиків. Також вбачається відсутність кутових фітингів та відсутність відповідного маркування. Звертає увагу суду, що суб`єкт відповідальності не міг бути встановлений неналежним чином під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, оскільки інформація про відповідальну особу (власника транспортного засобу) надходить Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті автоматично, не може бути жодним чином змінена та не може піддаватися сумнівам. Згідно Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 року № 779 до ЄДРТЗ вноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби. Внесенню до Єдиного державного реєстру транспортних засобів підлягають лише власники транспортних засобів (фізичні та юридичні особи) або належні користувачі транспортних засобів, які несуть відповідальність за правилами статті 14-3, частини другої статті 1321 КУпАП лише у випадку такого їх внесення до реєстру. Саме відповідні відомості надаються уповноваженій посадовій особі відповідача при розгляді нею справи про адміністративне правопорушення відповідними органами на її запит. Пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до ЄДРТЗ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року № 1145, визначає, що цей Порядок визначає процедуру внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу. Відповідно Порядку 1145 належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до ЄДРТЗ, згідно статті 14-3 КУпАП, несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Порядок № 1145 визначає, що підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування. Таким чином, саме на підставі заяви про внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу вноситься як належний користувач в Єдиний державний реєстр транспортних засобів. Згідно інформаційних даних, що надійшли від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, відповідальною особою за даним транспортним засобом на момент скоєння правопорушень була ОСОБА_1 . Таким чином, в розумінні ст. 14-3 КУпАП, відповідальною особою за вчинення даного адміністративного правопорушення є ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, а доводи позивача про те, що вона не є відповідальною особою за вчинення даного правопорушення, оскільки авто було передане ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 21.10.2024 року є необґрунтованим, оскільки інформація про нього, як про належного користувача не була внесена до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу зазначила, що позивачем не надано документів з яких можливо встановити послуги, надані адвокатом, а також обсяг затраченого часу щодо виконання кожної послуги й відповідно співмірність таких показників. Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Представник вважає, що зазначена позивачем сума правової допомоги у розмірі 5 000 грн. є безпідставною та необґрунтованою, не є пропорційною до предмета спору, що в свою чергу не підлягає стягненню із відповідача.

Відповіді на відзив та будь-яких інших письмових пояснень від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Суд, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, яка була винесена головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В., позивача ОСОБА_1 , як власника спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 та загального напівпричепу н/пр-контейнеровозу, переобладнаного в контейнеровоз із замковими пристроями марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1321 КУпАП (а.с. 13).

Із описової частини вказаної постанови вбачається, що 07.11.2024 року о 16 год. 06 хв., на автодорозі М-30, км 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпропетровської області, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 20 WAGA-WIM 35, зафіксовано проїзд транспортного засобу марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,438 % (2,975 т), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т (а.с. 13).

Матеріалами справи підтверджено, що власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , а також загального напівпричепу н/пр-контейнеровозу, переобладнаного в контейнеровоз із замковими пристроями марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Із наданої копії товарно-транспортної накладної серії ЮВД № 141308 від 07.11.2024 року вбачається, що транспортний засіб Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , разом із напівпричепом Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , перевозив вантаж, а саме деревину, загальна вага транспортного засобу 4,62 т, у тому числі з вантажем 32,62 т, маса брутто 28 т (а.с. 18).

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 21.10.2024 року, укладеного між ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2330, вбачається, що позивач надає послуги з оренди вантажного автомобіля марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепу Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у період з 21.10.2024 року по 21.10.2025 року (включно) (а.с. 23-24).

Матеріали справи містять також акт приймання-передачі транспортного засобу марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепу Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 21.10.2024 року (а.с. 25).

При вирішенні публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Згідно із частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п.3 Положення).

Згідно із п.п. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.

За приписами п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: 2) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; 15) здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; 29) у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно із п. 7 Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, спеціалізовані та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати від 12.02.2020 у справі № 917/210/19.

Стосовно визначення особи, відповідальної за вказане адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , а також загального напівпричепу н/пр-контейнеровозу, переобладнаного в контейнеровоз із замковими пристроями марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 21.10.2024 року, укладеного між Філімоновим С.В., який діє від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2330, вбачається, що позивач надає послуги з оренди вантажного автомобіля марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепу Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у період з 21.10.2024 року по 21.10.2025 року (включно) (а.с. 23-24).

Положеннями ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу (ч. 3 ст. 14-3 КУпАП).

В свою чергу, статтею 279-7 КУпАП передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, а саме: відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Суд зазначає, що виходячи з приписів ст. 14-3 КУпАП, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1321 КУпАП, можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Тобто, фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, несе відповідальність на вказане правопорушення виключно за умови відсутності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі Порядок ведення ЄДРТЗ), затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 року № 779.

У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року № 1145 затверджений Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до п. 3 якого підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

За визначенням, наведеним в п. 2 Порядку № 1145, належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, внесенню до ЄДРТЗ підлягають лише власники транспортних засобів (фізичні та юридичні особи) або належні користувачі транспортних засобів, які несуть відповідальність, згідно правил встановлених статтею 14-3 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 1321 КУпАП лише у випадку такого їх внесення до ЄДРТЗ. Саме зазначені відомості надаються уповноваженій посадовій особі відповідача на її запит при розгляді нею справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності відомостей про належного користувача у ЄДРТЗ, уповноваженій посадовій особі відповідача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, надаються відомості про особу, за якою зареєстрований транспортний засіб.

Внесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу є виключно правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви в порядку, передбаченому Порядком № 1145.

При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований (позивача).

Отже, у разі, якщо належний користувач не звертається до сервісного центру МВС з відповідною заявою Порядку № 1145, особа за якою зареєстрований транспортний засіб або представник юридичної особи не позбавлений можливості внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача через веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС або через Єдиний державний веб-портал електронних послуг особисто, що встановлено Порядком № 1145.

За вищенаведеного правового регулювання в контексті спірних відносин, сам лише факт передачі позивачем зазначеного транспортного засобу в користування іншої особи в даному випадку не впливає на статус позивача, як відповідальної особи, в розумінні вказаних правових норм, оскільки в установленому порядку до ЄДРТЗ відомості про належного користувача вказаного транспортного засобу не вносились. Докази того, що позивач, як власник транспортного засобу, вчиняла певні дії щодо внесення відомостей про належного користувача до ЄДРТЗ, матеріали справи не містять.

Наявність акту приймання-передачі транспортного засобу від 21.10.2024 року згідно договору оренди транспортного засобу не позбавляє обов`язку подачі у встановленому законом порядку заяви про внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача.

За таких обставин, адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху 07.11.2024 року автомобільними дорогами транспортного засобу Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом марки Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , покладається на власника такого транспортного засобу, яким у даному випадку є позивач ОСОБА_1 .

Відтак, позивач є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення згідно частини 2 статті 1321 КУпАП.

Щодо правомірності винесення уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

Частинами 2, 3, 4 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою КМУ від 27.12.2019 року № 1174 (далі Порядок № 1174), передбачено, що автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Відповідно до п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати, зокрема: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей).

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку № 1174).

Пунктом 15 Порядку № 1174 передбачений перелік даних, які повинні міститися у метаданих, зокрема: про засоби вимірювальної техніки; місце фіксації; найменування автомобільної дороги; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу; за наявності відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року № 202 «Про внесення змін до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» абз. 6 п. 15 Порядку № 1174 викладено в наступній редакції: «Метадані повинні містити дані про: фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака».

Більш того, процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, доступ до чого є абсолютно обмеженим, та вносити/коригувати або змінювати зміст такої постанови - є неможливим.

Відтак, з системного аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.

У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт.

При цьому, система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. Тобто, суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що фіксація правопорушення була здійснена в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 20 WAGA-WIM 35, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 № 94, що підтверджено сертифікатом відповідності, сертифікатом перевірки типу (а.с. 71-72).

Згідно із п.п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Таким чином, положення вищезазначених правових норм надають право посадовим особам Укртрансбезпеки використовувати інформацію технічного запису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення, а зафіксована технічним засобом інформація може розцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Тобто, основним доказом у приведених випадках є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги (п. 17 Порядку).

Допустима похибка вимірювання вагового комплексу складає 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу, та 16 % щодо навантаження на осі, що передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь.

Відповідно до постанови серії AВ № 00002521 від 07.11.2024 року встановлено, що формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:

*% перевищення = ((Хфакт-Хнорм-похибка пристрою)/Хнорм)*100 %, де

Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134- 1:2010, помножена на Xфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр), та становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

У зазначеній постанові наведені фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1- 2: 2630 мм, 2-3: 1330 мм, 3-4: 5760 мм, 4-5: 1310 мм, 5-6: 1310 мм, навантаження на вісь 1 - 5400 кг, 2 - 6000 кг, 3 - 10700 кг, 4 - 8500 кг, 5 - 8500 кг, 6 - 8650 кг, загальна маса - 47750 кг. Зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу: загальна маса 42 975 кг (а.с 13).

Оскаржувана постанова містить посилання в Інтернеті на веб-сайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та ідентифікатор доступу (а.с. 13).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові із зазначенням зафіксованих фактичних параметрів транспортного засобу, його ідентифікаційних ознак та фото-фіксацією, зокрема, зафіксована загальна вага 42 975 кг, визначено тип транспортного засобу та зафіксовано порушення - перевищення вагових норм за параметром загальної маси ТЗ на 7,438 % (2,975 т), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т (а.с. 13).

Надані позивачем докази не спростовують факт наявності події адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1321 КУпАП, зафіксованої в автоматичному режимі, а отже, враховуючи, що сам по собі факт перевищення нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, доведений належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу, слід дійти висновку про правомірність оскаржуваної постанови.

При цьому, оскаржувана постанова містить всю необхідну інформацію, передбачену ст. 283 КУпАП, а саме інформацію: 1) про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; 2) транспортні засоби, які зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); 3) технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; 4) розмір штрафу та порядок його сплати; 5) правові наслідки, що настають у разі несплати штрафу, а також порядок оскарження постанови; 6) відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; 7) адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

Так само в оскаржуваній постанові, згідно вимог п. 17 Порядку № 1174, міститься інформація про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні. Нормативні габаритно-вагові параметри в постанові зазначаються шляхом посилання на п. 22.5 Правил дорожнього руху (Хнорм) та зазначаються у описовій частині постанови.

Крім того, необґрунтованими є посилання представника позивача про невідповідність змісту постанови вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МІУ від 27.09.2021 року № 512, оскільки Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення.

Стосовно вимог до змісту постанови необхідно керуватися виключно вимогами ст. 283 КУпАП.

Відтак, у випадку, якщо Інструкцією передбачений порядок дій чи додаткові вимоги до рішення суб`єкта владних повноважень, не визначені законом та які ним безпосередньо не вимагаються, поведінка суб`єкта, який діє на виконання норм Конституції та законів України, не може бути поставлена під сумнів, а його рішення, зокрема, постанова, у випадку відповідності її Конституції України та законам України, не може бути скасована лише з міркувань, коли норми підзаконного акту передбачають інший порядок її оформлення.

Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем враховано фактичні параметри як транспортного засобу, так і напівпричепа, зокрема, кількість вісей, відстань між ними та навантаження на кожну вісь, рух транспортного засобу з напівпричепом 07.11.2024 року через автоматично-зважувальний комплекс та номерний знак транспортного засобу зафіксовано на фотознімках, а також встановлено, що транспортний засіб (тягач) належить саме позивачу, який відповідно до ст. 14-3 КУпАП є відповідальною особою за рух транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів.

Саме по собі не зазначення в постанові про накладення адміністративного стягнення марки, моделі та державного номерного знаку напівпричепу, не спростовує факту допущення позивачем руху транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,438 % (2,975 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т, що підтверджується належними та допустимими доказами, наданими відповідачем.

Винесена відповідачем постанова в повній мірі відповідає формі, затвердженій додатком 1 до Інструкції № 512.

На підтвердження перевезень в межах встановлених нормативних параметрів, представником позивача надано копію товарно-транспортної накладної серії ЮВД № 141308 від 07.11.2024 року, відповідно до якої вказаний транспортний засіб 07.11.2024 року здійснював перевезення вантажу, загальна вага транспортного засобу 4,62 т, у тому числі з вантажем 32,62 т, маса брутто 28 т (а.с. 18).

Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, не приймає до увага наданий доказ, оскільки товарно-транспортна накладна не є документом, який підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей. Сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 року по справі № 802/518/17-а.

Частиною 2 статті 1321 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами у вигляді штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Диспозиція ч. 2 ст. 1321 КУпАП передбачає, що для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Згідно із підпунктом «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль - 18 т (для доріг державного значення) та 14 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль - 25 т (26 т - для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9.5 тони) (для доріг державного значення) та 21 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль - 32 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, 42 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, - 44 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення).

У контексті п. 22.5 ПДР перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 803/1540/16.

Положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Напівпричепом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричіп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за ст. 1321 КУпАП.

Аналіз конструкції положень підпункту «б» пункту 22.5 ПДР України свідчить про те, що застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу більше за 40 т, а саме 42 т та 44 т, можливе за одночасного дотримання трьох умов:

1) транспортний засіб двовісний, або трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом;

2) можливість перевезення транспортним засобом контейнерів (ТЗ - контейнеровоз);

3) перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Відсутність хоча б однієї з умов виключає можливість застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу у 42 т та 44 т.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за № 128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363).

У главі 1 Правил № 363 визначено, що н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів; вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження.

Ключовою обставиною є доведення факту перевезення контейнеровозом саме контейнеру.

Самого напівпричепу-контейнеровозу недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 т, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером.

Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

Тобто, контейнер є транспортним обладнанням призначеним для перевезення вантажу. При цьому, контейнером визнається клітка, знімна цистерна або подібний засіб.

Розрізняють контейнери універсальні, спеціалізовані і контейнери-платформи.

Відповідно до п.п. 17.1 - 17.5 Правил № 363, універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян. Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Правил № 363, після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9.2 Правил № 363, про опломбування вантажу в товарно-транспортній накладній робиться відмітка із зазначенням змісту відтиску пломби.

Із наданої відповідачем фотофіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 1321 КУпАП, вбачається, що спеціалізований вантажний сідловий тягач марки Renault Premium 460 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , 07.11.2024 року на платформі для контейнерів перевозив не контейнер (а.с. 66-67).

З матеріалів фотофіксації адміністративного правопорушення чітко вбачається, що на площадку для перевезення контейнерів завантажили деревину без використання будь-якого кузова чи контейнера, тобто вантаж перевозився в напівпричепі з високими бортами.

Суд також зазначає про відсутність на транспортному засобі відповідного маркування універсального контейнера: відсутні позначення розпізнавального знака, номера контейнера, найменування власника контейнера, вантажність і маса тари контейнера, кг, внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

При цьому, суд враховує і те, що представником позивача не надано доказів того, що вищезазначеним тягачем було здійснено перевезення саме контейнеру чи змінного кузову.

З огляду викладене, таке переміщення вантажу не є контейнерним перевезенням саме в розумінні чинного законодавства, а отже при його здійсненні позивач був зобов`язаний дотриматися нормативу навантаження 40 т. Втім така норма ним дотримана не була.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 814/1460/16.

На думку суду, вищевказане перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати саме як контейнерне перевезення, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою до 44 т.

Доказів того, що зазначений напівпричіп 07.11.2024 року перевозив контейнер чи змінний кузов позивачем в ході розгляду справи не надано, з огляду на що позивачем не доведено наявності підстав для застосування у даному випадку для даного транспортного засобу збільшених вагових параметрів загальної маси, а тому застосуванню підлягають нормативні вагові параметри для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - максимальна фактична маса 40 т.

Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що загальна маса транспортного засобу позивача з урахуванням похибки становить 42 975 кг, що свідчить про перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,438 % (2,975 т), при дозволеній максимальній масі 40 т, а також те, що відповідач, діючи в межах наданих йому законодавством повноважень, обґрунтовано притягнув позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП, а тому суд, за наявності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1321 КУпАП, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. не відшкодовуються, у відповідності до приписів ст.ст. 134, 139 КАС України.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., однак, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд вважає за необхідне залишити судовий збір за позивачем.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 72, 73, 77, 78, 90, 229, 242, 244, 256, 262, 286 КАС України, ст.ст. 1321, 245, 247, 251-252, 280, 283 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови та закриття провадження по адміністративній справі, відмовити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00002521 від 07.11.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП залишити без змін.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 605,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Федотова В.М.