Справа № 380/13884/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13884/24 пров. № А/857/31317/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Демидюк О. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/13884/24 (головуюча суддя Кисильова О. Й., м. Львів, повний текст судового рішення складено 01.11.2024) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення різниці у середньому заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 21.06.2024 № 342 о/с «По особовому складу» про переміщення майора поліції ОСОБА_1 для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби на посаду командира взводу № 1 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши з посади начальника сектору дотримання прав людини Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП, з 22.06.2024; поновлення позивача на посаді начальника сектору дотримання прав людини Львівського районного управління поліції № l Головного управління Національної поліції; стягнення з відповідача на користь позивача різниці у середньому заробітку (грошовому забезпеченні) між посадовими окладами та надбавками за специфічні умови проходження служби в поліції за посадами начальника сектору дотримання прав людини ЛРП № 1 ГУНП у Львівській області та командира взводу № 1 роти № 1 БПОП «КОРД» (стрілецький) ГУНП у Львівській області, з 22.06.2024 по дату винесення судового рішення; допуск до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що позивач проходив службу в Львівському районному управлінні поліції № 1 ГУПН на посаді начальника сектору дотримання прав людини. Наказом начальника ГУНП у Львівській області від 21.06.2024 №342 о/с позивач переміщений на посаду командира взводу № 1 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, із одночасним звільненням із посади начальника сектору дотримання прав людини. Позивач вважав таке рішення відповідача незаконним, оскільки у спірному наказі не конкретизовано підстави, у зв`язку з якими ОСОБА_1 переводять до іншого місця служби, а зазначено «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби». Позивач вказував, що згідно статті 32 КЗпП України передбачена можливість переведення на іншу посаду тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення. Однак, позивач, а ні рапорту, а ні згоди на переміщення не надавав. Крім того, зміст оскаржуваного наказу не обгрутований підставами, передбаченими ч.1 ст.65 Закону України «Про національну поліцію», не зазначено у чому саме полягають інтереси служби в даному випадку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року в позові відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачем - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано ті самі доводи, що і в обгрунтування позовних вимог. Крім того, вказано що спірний наказ не відповідає принципу правової визначеності, під час його винесення порушено процедуру. Так, на думку апелянта, відсутнє погодження питання переведення позивача з відповідним управлінням/департаментом, відсутнє клопотання командира батальйону, до якого переведено позивача, документи на підставі яких видано спірний наказ підписано не уповноваженими особами. Також, апелянт вказує на погіршення свого матеріального становища через переміщення на іншу посаду.

Представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи через участь 10.02.2025 у судовому засіданні в м. Києві.

Водночас, колегія суддів враховує, що судом апеляційної інстанції не була визнана обов`язкова участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі та не явка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, представник позивача мав змогу заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.01.2023 № 27 о/с «Про особовий склад» відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» за ініціативою поліцейського ОСОБА_1 переміщений на посаду начальника сектору дотримання прав людини Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 21.06.2024 № 342 о/с «Про особовий склад» відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 1 та частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби майор поліції ОСОБА_1 переміщений на посаду командира взводу № 1 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши його з посади начальника сектору дотримання прав людини Львівського районного управління поліції №1 ГУНП із встановленням окладу у розмірі 2500 грн. та надбавки за специфічні умови проходження служби у поліції у розмірі 45%.

Підставою для винесення наказу від 21.06.2024 № 342 о/с вказано подання заступника начальника ГУНП у Львівській області від 21.06.2024 та наказ Голови Національної поліції України № 615 від 07.06.2024.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У розумінні частини першої статті 2 Закону України від 23.12.1993 №3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Національна поліція є правоохоронним органом.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону №580-VIII).

У силу положень частини десятої статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

За приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

За правилами частин сьомої-дев`ятої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Встановлено, що підставою для винесення спірного наказу від 21.06.2024 № 342 о/с «По особовому складу» визначено підпункт 1 пункту 2 частини 1 та частину 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.

Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

За приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Отже, спеціальне законодавство з питань проходження служби в поліції, виключає можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Встановлено, що на день прийняття оскаржуваного наказу від 21.06.2024 №342 о/с ОСОБА_1 обіймав посаду начальника сектору дотримання прав людини Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП та мав спеціальне звання майор.

Посада командира взводу № 1 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП також передбачала спеціальне звання майор.

Отже, посада, на яку переміщений позивач, передбачала те саме спеціальне звання, що і посада, яку позивач обіймав до переміщення, що, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 65 Закону №580-VIII, є рівнозначними посадами.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за № 1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

За змістом п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 1235).

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

13.06.2024 начальник Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області склав та подав на ім`я начальника ГУНП у Львівській області доповідну записку згідно якої, наказом Національної поліції України від 07.06.2024 № 615 створений батальйон поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, формування якого здійснюється із розрахунку 10% поліцейських, які підлягають мобілізації, територіальних (відокремлених) структурних підрозділів ГУНП у Львівській області. Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України, органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. Для комплектації новоствореного підрозділу Львівським районним управлінням поліції № 1 виділено 18 поліцейських із розрахунку 10% від загальної чисельності підрозділу, 6 з яких виявили бажання проходити службу у новоствореному підрозділі. Крім цього, у батальйон поліції особливого призначення запропоновано для призначення, зокрема, майора поліції ОСОБА_1 .

21.06.2024 заступник начальника ГУНП у Львівській області на підставі частин 1, 8 ст.65 Закону України «Про національну поліцію», вніс на ім`я начальника ГУНП у Львівській області подання про призначення майора поліції Ферендовича Максима Васильовича на посаду командира взводу № 1 роти № 1 БПОП «КОРД» (стрілецький) ГУНП у Львівській області.

Отже, відповідачем підтверджений факт переміщення позивача у зв`язку з інтересами служби під час дії воєнного стану в Україні.

Щодо твердження апелянта про те, що його звільнення необхідно погоджувати з Управлінням Головної інспекції ГУНП у Львівській області, то таке не заслуговує на увагу, адже в даному випадку мало місце переміщення на рівнозначну посаду.

Щодо твердження апелянта про необхідність отримання подання начальника батальйон поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП для призначення Ферендовича М.В. на посаду, то таке не заслуговує на увагу, оскільки згідно із п.19 розділу V Положенням про батальйон поліції особливого призначення «КОРД» (стрілецький) керівник порушує клопотання про переміщення кадрів цього батальйону у разі, якщо здійснюється переміщення поліцейського, який перебуває у його підпорядкуванні.

В даному випадку, повноваження щодо прийняття рішення про переміщення позивача належать начальнику ГУНП у Львівській області.

Щодо твердження апелянта про те, що його права порушені в частині виплати грошового забезпечення, то таке не заслуговує на увагу, адже зі змісту довідок про грошове забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що у травні 2024 року грошове забезпечення позивача складало 41315,85 грн (посадовий оклад 2950 грн), у червні 2024 року 41315,93 грн (посадовий оклад 2815 грн), у липні 2024 року 37982,57 грн (посадовий оклад 2500 грн), у вересні 2024 року 41315,97 грн (посадовий оклад 2500 грн).

Таким чином, доводи позивача про порушення його прав у частині отримання на новій посаді грошового забезпечення у меншому розмірі, спростовані відповідачем.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, законне та обгрунтоване.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/13884/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 18.02.2025