Справа № 640/17450/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту щодо невжиття заходів реагування на порушення законодавства до правопорушника у сфері містобудування, який незаконно здійснив реконструкцію фасаду будинку та збудував два окремі пускові комплекси по АДРЕСА_1 з порушенням містобудівного законодавства та будівельних норм;

- зобов`язати Департамент вжити заходів, передбачених законодавством України, в частині самочинно збудованої вхідної групи та вчинити дії в частині знесення встановленого навісу по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням законодавства у сфері містобудування при здійсненні реконструкції фасаду будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що у межах спірних правовідносин він діяв у межах, визначених законом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що ні житлові будинки в комплексі з об`єктами соціально-культурного призначення по АДРЕСА_1 , ні будинок Б цього комплексу не приймався в експлуатацію, відсутні групи нежитлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2. Наголошує, що вхідна група, а тим більше навіс, належним чином в експлуатацію не приймались, проекту на перепланування, реконструкцію фасаду будинку не було.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Департаменту Державної архітектуро-будівельної інспекції у м. Києві надійшло звернення ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт під час влаштування двох вхідних груп та витяжки шахти на АДРЕСА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів реагування на порушення законодавства до правопорушника у сфері містобудування, який незаконно здійснив реконструкцію фасаду будинку та збудував два окремі пускові комплекси по АДРЕСА_1 з порушенням містобудівного законодавства та будівельних норм, а також вважаючи наявними підстави вжити заходів, передбачених законодавством України, в частині самочинно збудованої вхідної групи та вчинити дії в частині знесення встановленого навісу по АДРЕСА_1 , позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не підтверджені належними доказами, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормативно-правовим актом, який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 16 та 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №553 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акту перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Органи державного архітектурно-будівельного контролю ведуть облік справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та контролюють виконання приписів і постанов про накладення штрафів (п. 23 Порядку №553).

У свою чергу, згідно зі ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 вказано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

У постанові від 09.12.2019 у справі №826/22842/15 Верховний Суд зазначив, що законом визначено обов`язок суб`єкта владних повноважень видати особі, що здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності з визначенням строку для добровільного виконання припису. Наступним обов`язком суб`єкта владних повноважень, який необхідно виконувати у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, є подання позову до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Пред`явленню такого позову передують такі дії: виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №815/2311/15 та від 09.07.2020 у справі № 463/4564/16-а.

За результатами розгляду справи Верховний Суд сформував правовий висновок наступного змісту: реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених законом має обов`язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Звернення до суду з позовом в цьому випадку є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що до Департаменту Державної архітектуро-будівельної інспекції у м. Києві надійшло звернення ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт під час влаштування двох вхідних груп та витяжки шахти на АДРЕСА_1 .

Департамент Державної архітектуро-будівельної інспекції у м. Києві листом від 30.08.2018 №10/26-6/3008/10 перенаправив вище вказане звернення ОСОБА_1 до Департаменту для подальшого розгляду.

У листі ДАБІ від 30.08.2018 № 10/26-6/3008/10 зазначено, що відповідно, до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1 від 28.02.2002 № 0136-Св/Р, замовник Головне управління житлового забезпечення КМДА КП «Житлоінвестбуд-УКБ».

У подальшому Управління переоформило дозвіл від 28.02.2002 № 0136-Св/Р на дозвіл від 10.06.2003 № 0624-Св/Р.

Відповідно до Актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатації закінченого будівництвом об`єкта від 23.10.2003 № 198, від 09.12.2003 № 178, від 28.02.2005 №047, від 28.07.2006 № 274, від 30.08.2007 № 333, від 31.12.2003 № 415, від 23.09.2008№ 315 об`єкт прийнято в експлуатацію.

В рамках прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства», 11.10.2016 затверджено акт № 38 спільної комісії з передачі повноважень у сфері державного-архітектурно-будівельного контролю від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до абзацу шостого пункту 9-1 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю починає здійснювати повноваження визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства», на наступний дені після затвердження акта спільної комісії.

Відповідно до пункту 8 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», виконавчі органи міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, які на день набрання винності цим Законом здійснюють повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо об`єктів I, II, III, IV категорій складності, продовжують здійснювати надані повноваження щодо об`єктів незначного (СС1 та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності).

Так, посадові особи Департаменту здійснили виїзд на об`єкт з метою проведення перевірки, однак доступу до нежитлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 не було, власник приміщень, фізична особа ОСОБА_2 , була відсутня, ознак виконання будівельних робіт не виявлено.

Враховуючи викладене вище, Департамент надіслав лист від 01.11.2018 № 073-10453 на адресу власника приміщень - ОСОБА_2 , щодо прибуття з необхідними документами до Департаменту.

У визначений термін власник приміщень ОСОБА_2 до Департаменту не прибула.

Згідно п. 10 Порядку №553 орган державного архітектурно-будівельного контролю у своїй діяльності взаємодіє з органами виконавчої влади, що здійснюють контроль за дотриманням природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог, вимог у сфері охорони праці, енергозбереження та інших вимог, передбачених законом, а також з органами державної статистики, органами Національної поліції, прокуратури та іншими правоохоронними і контролюючими органами.

Департаментом відповідно до положення Закону України «Про Національну поліцію» направлено лист від 21.11.2018 № 073-11081 до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо сприяння у проведення перевірки, а саме - запросити замовника будівництва до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві для надання відповідних пояснень та документів у присутності посадових осіб Департаменту.

У подальшому, власник нежитлового приміщення № № НОМЕР_1, НОМЕР_2 (стоматологічного кабінету) по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надіслала на адресу Департаменту пакет документів.

Відповідно до наданих копій документів перепланування нежитлових приміщень № НОМЕР_1, НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 виконано на підставі дозволу, наданого розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.01.2005 № 113 та проекту «Будинок Б - АДРЕСА_1. Пристосування нежитлового приміщення під стоматологічний кабінет», розробленого ДПІ «Діпроверф». Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація розпорядженням від 07.02.2005 № 180 затвердила акт Державної технічної комісії від 02.11.2004 про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію «Перепланування нежитлових приміщень під стоматологічну клініку по АДРЕСА_1».

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в межах спірних правовідносин Департамент та його посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та вжили всіх можливих заходів, передбачених законодавством.

Власник нежитлового приміщення ОСОБА_2 до Департаменту не прибула та була відсутня під час здійснення заходів державного архітектурного-будівельного контролю.

Водночас, відповідно до п. 9 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль можливий лише за особистою присутністю суб`єкта містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва, що унеможливило складення посадовими особами Департаменту документів передбачених п. 16, 17 Порядку № 553.

Згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, зокрема мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної' діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Аналізуючи зазначені вимоги, обов`язковою передумовою для подачі до суду позову про знесення самочинно збудованого об`єкта є видання Департаментом приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт, що має бути зафіксовано у акті за результатами перевірки.

Разом з тим, у Департаменту були відсутні підстави для звернення до суду з позовом про знесення самочинне збудованого об`єкта, оскільки суб`єкт містобудування був відсутній на об`єкті під час здійснення виїзду посадовими особами Департаменту, ще унеможливило складення акту перевірки та приписів, що передбачене Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком № 553.

Крім того, відповідно до змісту апеляційної скарги, будівельні роботи щодо приміщень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та влаштування навісу над входами до них, були виконанні у період 2003-2004 років.

Законність перепланування вищевказаних приміщень під стоматологічну клініку було предметом дослідження у судовій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення шкоди.

За результатом розгляду вказаної справи, Святошинський районний суд м. Києва у рішенні від 10.11.2011 у справі № 2-2787-1/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 у справі № 22-ц/2690/3619/2012, встановлено, що перепланування належних ОСОБА_2 нежитлових приміщень під стоматологічну клініку по АДРЕСА_1 проведено в установленому порядку, на підставі дозволу, наданого Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №113 від 25.01.2005 та відповідно до належно затвердженого проекту, невід`ємною частиною якого є навіс-піддашок. Актом державної технічної комісії від 02.11.2004, затвердженим Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 180 від 07.02.2005, яке є чинним і ніким не оскаржувалось, перепланування нежитлових приміщень під стоматологічну клініку по АДРЕСА_1 прийняті в експлуатацію.

Разом із тим, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що перепланування приміщень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 під стоматологічну клініку та влаштування навісу було здійснено на підставі документу, що надає право на виконання будівельних робіт та за наявності належним чином розробленого проекту. Крім того, після закінчення будівельних робіт, об`єкт прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посилання апелянта, що об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1, приміщення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та навісу до них є об`єктом самочинного будівництва повністю спростовуються вищевказаними обставинами, встановленими рішеннями судів, що набрали законної сили, а також наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в частині бездіяльності Департаменту та відсутності правових підстав для вжиття останнім заходів щодо знесення встановленого навісу по АДРЕСА_1.

Апелянтом на спростування встановлених судом першої інстанції та викладених Департаментом фактичних обставин у адміністративному позові, не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема які б підтверджували бездіяльність Департаменту.

З фактичних обставин справи вбачається, що твердження апелянта не підтверджені належними доказами, не підкріплені нормами законодавства, є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Разом з тим, апелянтом не наведено обставин, які б свідчили про порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права.

При цьому, апелянт не вказує у чому саме полягає бездіяльність Департаменту з урахуванням вжитих ним заходів у сукупності з нормами законодавства у сфері містобудівної діяльності, чинним станом на час виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача не підтверджені належними доказами, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна