Справа № 340/5488/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/5488/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (суддя Сагун А.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат, річних процентів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 36 048,34 грн., три проценти річних у розмірі 24 602,5 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.;

стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що лише 26.07.2024 відповідачем здійснено виплату позивачу одноразової грошової допомоги у сумі 757 000,00 грн, хоча право на отримання одноразової грошової допомоги виникло ще 10.03.2023 (дата реєстрації заяви). У зв`язку із порушенням грошового зобов`язання позивач вважає, що він має право на відшкодування інфляційних витрат та 3 проценти річних від простроченої суми. Також, систематичними протиправними діями та рішеннями відповідачів позивачу спричинено душевні страждання, стрес, відчуття невизначеності, сильні емоційні потрясіння тобто заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з не призначенням та не виплатою позивачу одноразової грошової допомоги у період з 25.06.2023 по 26.07.2024 ДВБ зобов`язано виплатити позивачу за весь час прострочення індекс інфляції у розмірі 36 048,34 грн. та три проценти річних у розмірі 24 602,5 грн. У суді першої інстанції ДВБ не заперучувало проти вказаного розрахунку та свій розрахунок не надавало. Крім того, у наслідок протиправної бездіяльності МВС України не було вчасно проведено розслідування та не було вчасно складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акт про нещасний випадок за формою Н-1. Протиправність бездіяльності МВС встановлена рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023, у справі №340/4121/20. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі №340/2259/23 встановлено, Суд зауважує, що акти розслідування нещасного випадку, які свідчать про причини та обставини отримання поліцейським травми, внаслідок якої він втратив працездатність, серед іншого, є обов`язковими документами для звернення за призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, тому визнана в судовому порядку бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо проведення службового розслідування стосовно події, яка трапилась 25 лютого 2013 року з працівником відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ МВС України Слісаренком В.Г. безпосередньо порушувала право позивача на звернення до компетентного органу з питанням про виплату грошової допомоги і може вважатися об`єктивною перешкодою, яка унеможливила реалізацію позивачем його права, що передбачене частиною першої статті 97 Закону №580-VIII. Окрім того, Суд звертає увагу, що згідно положень Порядку № 1346, організація розслідування нещасного випадку, проведення такого розслідування та його облік є обов`язком роботодавця (пункти 3.2, 3.5-3.7, 3.14 Порядку № 1346) і не залежить від волі потерпілого працівника. Контроль за своєчасним і об`єктивним розслідуванням нещасних випадків, їх документальним оформленням та обліком здійснюють служби державного нагляду за охороною праці (пункт 3.29 Порядку № 1346). Натомість працівник не може нести відповідальність за невчасне/неналежне проведення розслідування нещасного випадку роботодавцем. З вищевказаного вбачається, що можливість належним чином безперешкодно реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги згідно частини першої статті 97 Закону №580-VIII, а саме з безпосереднім дотриманням, зокрема, положень пунктів 5 та 6 розділу ІІI Порядку № 4, виникла у ОСОБА_1 лише після набрання законної сили рішенням суду від 31 травня 2019 року у справі №340/622/19, яке набрало законної сили 02 липня 2019 року, про визнання протиправною та скасування постанови медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» №2 від 27 лютого 2019 року і повторно проведеного службового розслідування, за наслідками якого складено новий акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23 грудня 2022 року та акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 23 грудня 2022 року, затверджений Міністром внутрішніх справ України 26 грудня 2022 року. Протиправною бездіяльністю МВС щодо тривалого не проведення розслідування нещасного випадку, який стався 25 лютого 2013 року, позивачу спричинені душевні страждання, переживання стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяно моральну шкоду. Позивач тривалий час вимушений був здійснювати зусилля з метою поновлення своїх прав та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач отримав сильне емоційне потрясіння, через неможливість оформлення документів для отримання одноразової грошової допомоги через протиправну бездіяльність МВС. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також конкретні обставини даної справи Позивач оцінює

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - в органах поліції.

У період проходження служби в органах внутрішніх справ 25.02.2013 ОСОБА_1 , який на той час проходив службу у відділі внутрішньої безпеки у Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, отримав травму - тілесні ушкодження у вигляді часткового розриву медіального меніску лівого колінного суглобу, гемартроз, пошкодження зв`язок лівої гомілки.

За результатами розслідування нещасного випадку комісія, призначена за дорученням в.о. начальника відділу внутрішньої безпеки у Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України №18/11-251 від 14.03.2013, 21.03.2013 склала акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт про нещасний випадок за формою Н-1* про те, що нещасний випадок пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

З 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію як такий, що прибув з МВС. Позивач проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки, який є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №50 о/с від 27.02.2017 року ОСОБА_1 з 28.02.2017 звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації).

Позивач не погодився зі своїм звільненням та у лютому 2017 року звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі (справа №П/811/200/17).

Між тим, у серпні 2017 року військово-лікарська комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області» здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , встановила йому відповідні діагнози, викликані травмою та захворюваннями.

Постановою військово-лікарської комісії державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» (свідоцтво про хворобу №389 від 17.08.2017) встановлено причинний зв`язок травми ОСОБА_1 з виконанням службових обов`язків (акт про нещасний видаток форми Н-1* від 21.03.2012), а також причинний зв`язок його захворювань з виконанням службових обов`язків. Крім того, встановлено непридатність позивача до служби в поліції.

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №610917 ОСОБА_1 з 23.08.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2018, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, ступінь втрати працездатності 40%. За наслідками повторного огляду 06.08.2018 відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №627705 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою, у якій на підставі статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Відповідач листом №10503/4207/0217 від 22.11.2017 відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, пославшись на те, що наданий позивачем до заяви акт розслідування нещасного випадку складений з порушеннями вимог п.3.2, 3.5, 3.8, 3.13, 3.15, 3.16 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002.

Не погодившись з цією відмовою, позивач у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про стягнення одноразової грошової допомоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2019 у справі №404/7871/17, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.08.2019 , у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суди установили, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки подані позивачем документи складені без дотримання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002. Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2019 позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ці судові рішення.

Між тим, за позовом ОСОБА_1 рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 в адміністративній справі №П/811/200/17 наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №50о/с від 27.02.2017 про його звільнення зі служби в поліції визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу

На виконання цього рішення суду наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №171 о/с від 02.10.2018 ОСОБА_1 з 01.03.2017 поновлено на службі в поліції.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №190 о/с від 23.10.2018 ОСОБА_1 з 24.10.2018 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі №1140/3229/18ДСК за позовом ОСОБА_1 змінено дату звільнення, зазначену у наказі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №190 о/с від 23.10.2018, з « 24.10.2018 » на « 21.09.2018 ».

У лютому 2019 року медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області» прийняла постанову №2 від 27.02.2019, якою відмінила постанову військово-лікарської комісії у свідоцтві про хворобу №389 від 17.08.2017 про причинний зв`язок травми з виконанням службових обов`язків.

Позивач не погодився з таким рішенням та у березні 2019 року оскаржив його до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі №340/622/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову медичної (військово-лікарської) комісії державної установи «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області» №2 від 27.02.2019.

У березні 2020 року та у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України та до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявами, в яких просив скласти належним чином акти за формами Н-5* та Н-1* щодо нещасного випадку, який стався з ним 25.02.2013 у період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки ці органи відмовили позивачу у проведенні повторного розслідування нещасного випадку, той звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №340/4121/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо проведення службового розслідування стосовно події, яка трапилась 25.02.2013 року з працівником відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ МВС України ОСОБА_1 , зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України провести службове розслідування стосовно цієї події та скласти відповідні акти на підставі висновків розслідування.

Постановою державного виконавця від 05.10.2022 ВП№69970415 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/4121/20, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом у цій справі.

Після цього наказом Міністра внутрішніх справ України №770 від 25.11.2022 призначено комісію з метою розслідування нещасного випадку, який стався 25.02.2013 з колишнім підполковником міліції, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах ВВБ у Кіровоградській області ОСОБА_1 .

Ця комісія у листопаді-грудні 2022 року провела розслідування нещасного випадку та за його результатами встановила, що нещасний випадок, який стався 25.02.2013 з колишнім підполковником міліції, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах ВВБ у Кіровоградській області (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України) ОСОБА_2 , стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Про результати розслідування складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 23.12.2022 та акт про нещасний випадок за формою Н-1*, який 26.12.2022 затверджений Міністром внутрішніх справ України.

У січні 2023 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою від 18.01.2023 про виплату йому одноразової грошової допомоги та долучив до неї необхідні документи.

Відповідач листом №С-189/42-05ЦА/02-2023 від 20.02.2023 повернув подані ОСОБА_1 документи на доопрацювання, пославшись на те, що окремі з наданих до заяви копій документів не засвідчені належним чином.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 знову звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою від 28.02.2023 про виплату йому одноразової грошової допомоги та долучив до неї необхідні документи.

Відповідач листом №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30.03.2023 відмовив у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із закінченням строку реалізації права на її отримання, установленого частиною 6 статті 100 Закону України «Про Національну поліцію України».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 у справі №340/2259/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладену у листі №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30.03.2023; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2023 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили подати до суду звіт про його виконання; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

24.02.2024 відповідачем складено та затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 у справі №340/2259/23, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у розмірі 757 000,00 грн. ( а.с.82-83).

Ухвалою Верховного суду від 26.03.2024 ухвалено зупинити виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/2259/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Постановою Верховного суду від 20.06.2024 у справі №340/2259/23 постановлено касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задовольнити частково; рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; абзац другий резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року викласти в такій редакції: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Закону №580-VIII, Порядків № 4, № 1346 та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.»; в іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

26.07.2024 Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу у сумі 757 000,00 грн. ( а.с.84).

Вважаючи, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України порушено строк виплати одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до частини другої статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів) визначає Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 (далі - Порядок № 4).

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу I Порядку № 4 випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку №4 Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи.

Згідно з пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Положеннями пункту 2 Розділу IV Порядку № 4 визначено, що висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: 1) по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; 2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій. 3) у навчальних закладах - керівник відповідного органу, закладу або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Водночас абзацами 1 та 2 пункту 3 Розділу IV Порядку № 4 визначено, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається органами поліції до фінансового підрозділу центрального органу управління поліції, навчальними закладами до фінансового підрозділу Міністерства внутрішніх справ за встановленою формою (додаток 3).

Статтею 99 Закону № 580-VIII встановлено розміри одноразової грошової допомоги, відповідно до підпункт «б» пункту 3 частини першої якої розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

За правилами пункту 1 розділу IV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

У разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського за формою, яку наведено в додатку 3 до цього Порядку, подається органами поліції до бухгалтерської служби центрального органу управління поліції, а щодо поліцейських, які займають посаду або на день звільнення з органів поліції займали посаду в органах державної влади, - до органів державної влади, до яких вони були відряджені (п. 3 розділу IV Порядку № 4).

Виділення коштів органам поліції для виплати ОГД здійснюється бухгалтерською службою центрального органу управління поліції шляхом розподілу асигнувань в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України на зазначені цілі. Виплата ОГД закладами освіти здійснюється в межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисах на зазначені цілі. Виплата ОГД поліцейським, які на день їх звільнення з органів поліції займали посади в органах державної влади, здійснюється за рахунок бюджетних коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені. Виділення коштів закладам освіти для виплати ОГД здійснюється бухгалтерською службою Міністерства внутрішніх справ відповідно до законодавства (п. 5 Пункт 5 розділу IV Порядку № 4).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення одноразової грошової допомоги. При цьому, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості.

Таким чином, законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Як було зазначено вище, що постановою Верховного суду від 20.06.2024 у справі №340/2259/23 постановлено касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задовольнити частково; рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; абзац другий резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року викласти в такій редакції: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Закону №580-VIII, Порядків № 4, № 1346 та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.»; в іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

26.07.2024 Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу у сумі 757 000,00 грн. ( а.с.84).

З урахуванням того, що у справі, яка розглядається, відповідач виконав перед позивачем покладену на них державою функцію щодо його соціального захисту шляхом виплати йому гарантованої законодавством одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, то суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності щодо прострочення виплати ОГД за період з 25.06.2023 по 26.07.2024.

Крім того, в даному випадку безпідставно стверджувати про несвоєчасність виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 4.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань провести нарахування та виплату позивачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошових коштів в розмірі 757 000,00 гривень за період з 25.06.2023 по 26.07.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

У справі, яка розглядається, суд не встановив факту прострочення виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача боргу, в тому числі: інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.12.2022 у справі № 640/14757/21, яку в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення наведеного спору.

Що стосується відшкодування позивачеві моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема у зазначеній постанові Верховного Суду, де також у межах розгляду публічно - правового спору були заявлені вимог й щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначала, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Крім того, Верховний Суд у цій постанові вказав: «Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, оскільки в силу статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 у справі №500/5748/21, від 13.03.2023 у справі №405/3877/19 та від 13.04.2023 у справі № 1.380.2019.005731.

Відтак, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Водночас, відповідачем не допущено факт порушення прав позивача протиправними діями чи бездіяльністю.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено негативного впливу дій або бездіяльністю відповідача на його душевний та психічний стан та інших втрат майнового характеру.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Окрім того, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко