Справа № 640/7132/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року справа №640/7132/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, за участю третьої особи - Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), за участю третьої особи - Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 11 квітня 2022 року № 66 о/с про звільнення поліцейського взводу №3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу №3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» Головного управління Національної поліції в Київській області з 28 квітня 2022 року;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 28 квітня 2022 року по день фактичного розрахунку;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, починаючи з 01 травня 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (службі) та виплати заробітної плати за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24 лютого 2022 року він приймав участь у бойових діях у зв`язку із військовим вторгненням РФ на територію України. 25 березня 2022 року під час виконання службових обов`язків поблизу м. Сєверодонецьк позивач потрапив під мінометний обстріл та отримав мінно-вибухову травму, внаслідок чого 28 березня 2022 року звернувся до свого командира ОСОБА_2 з рапортом про виключення його зі складу сил та засобів залучених до здійснення заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях у зв`язку із значним та різким погіршенням стану здоров`я з метою подальшого звернення до лікарні. В усному порядку йому було відмовлено та запропоновано подати інший рапорт про звільнення з лав Національної поліції України та роз`яснено його право про відкликання такого рапорту, що й було зроблено позивачем. Після перебування позивача на лікарняному, 22.04.2022 ним подано рапорт про відкликання його рапорту про звільнення від 29.03.2022. Однак, 28.04.2022 позивачу стало відомо про його звільнення за власним бажанням зі служби в поліції. Позивач вважає, що його звільнення відбулося не з його власної ініціативи, а наказ відповідача № 66 о/с від 11.04.2022 є протиправним, оскільки не відповідає вимогам обґрунтованості, суперечить фактичним обставинам та доводам, які підтверджують відсутність справжнього волевиявлення на звільнення зі служби в поліції.

Представником Головного управління Національної поліції в Київській області подано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та зазначив, що позивач самостійно подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, а пояснення позивача, які викладені у позовній заяві не містять належних доказів того, що рапорт про звільнення ним написано не за власним бажанням, а під тиском вищевказаних осіб. Представник відповідача зауважив, що будь-яких інших порушень норм законодавства України, що могли стати підставою для незаконного звільнення позивача, в адміністративному позові останнім не зазначено, тому вважає позов необґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні.

Третьою особою пояснень з приводу заявлених позовних вимог пояснень не надано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, а ухвалою суду від 08.09.2022 - залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Первинну професійну спілку «Правозахисники країни».

Разом з тим, Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, за згодою сторін, перейшов до розгляду справи по суті, в порядку письмового провадження, за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 старший сержант поліції, проходив службу на посаді поліцейського взводу № 3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.04.2022 № 66 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 28 квітня 2022 року.

Вважаючи наказ про звільнення на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» незаконним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №580-VІІІ Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За приписами статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Відповідно до частини 2 статті 77 Закону №580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (ч. 3 ст. 77 Закону № 580-VIII).

Закон № 580-VIII не визначає умов щодо строків подачі рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність до цього Закону акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.02.2021 № 826/10404/16, «нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів». Згідно із зазначеною постановою Верховного Суду до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114).

Оскільки спір, який виник між позивачем і відповідачем, врегульовано спеціальним законодавством, яким є Закон №580-VІІІ, то положення Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню до спірних правовідносин лише в частині, що не врегульована нормами даного Закону.

Крім того, спеціальним нормативним актом є також Положення №114, яке підлягає застосуванню відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказаний правовий висновок також наведений в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №817/981/17. Верховний Суд зазначив, що норми Положення №114, зокрема, в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням.

Положення №114 регулює порядок проходження служби працівниками Національної поліції, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто по своїй суті є реорганізованими органами внутрішніх справ.

Положення №114 є чинним, іншого нормативно-правового акту, який регулює питання проходження служби в Національній поліції, не прийнято.

Положенням № 144 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи: підпункт «ж» пункту 64 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, особливостями звільнення зі служби з поліції, у разі звільнення з ініціативи особи, є: у разі звільнення за власним бажанням - заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; у разі звільнення за особистим проханням - заявник має попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

При цьому, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 вказаного Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.

Подібна правова позиція неодноразово була висвітлена Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у справі №810/3376/16, у справі №826/375/17, у справі №826/10404/16, у справі №826/16621/17.

Окрім того, особливістю розглянутого правового регулювання є також те, що змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 815/1490/16, у справі № 813/740/17.

Верховний Суд України у постановах від 05.12.2011 у справі № 21-236а11, від 29.05.2012 у справі № 21 -122а12, від 10.07.2012 у справі № 21-136а12, усуваючи розбіжності у судовій практиці щодо застосування пункту 68 Положення № 114, дійшов висновку, що до закінчення тримісячного строку попередження відповідні особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Згідно із вже згаданим підпунктом «ж» пункту 64 Положення № 114 у разі звільнення за власним бажанням заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Як зазначив позивач, 25.03.2022 під час виконання службових обов`язків поблизу м. Сєверодонецьк він потрапив під мінометний обстріл та отримав мінно-вибухову травму, мав скарги на головний біль, головокружіння, зниження слуху, шум у вухах, порушення сну, емоційні переживання, дратівливість та втомлюваність. На місці події приймав знеболювальне та покращення стану не було.

Як свідчать матеріали справи, 29.03.2022 позивачем подано рапорт, на ім`я заступника командувача об`єднаних сил з питань застосування сил та засобів Національної поліції України А.Лисогора, в якому просив виключити його зі складу сил та засобів залучених до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях у зв`язку зі значним та різким погіршенням емоційно-психологічного стану.

Того ж дня, 29.03.2022, позивачем подано рапорт, на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Київській області А.Нєбитова, про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням.

Позивачем у рапорті дату, з якої він бажав звільнитись, не вказано.

Головним управлінням Національної поліції в Київській області видано наказ про звільнення ОСОБА_1 11.04.2022 за №66 о/с. Підставою видачі наказу вказано його рапорт від 29.03.2022.

У наказі зазначено, що позивач звільняється за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону - 28 квітня 2022 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в період з 05 квітня 2022 року по 25 квітня 2022 року позивач перебував на лікуванні в стаціонарі, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність №27. Причиною тимчасової непрацездатності вказано: травма під час служби та її наслідки.

По закінченню лікування позивач надіслав рапорт від 22.04.2022, в якому просив начальника Головного управління Національної поліції в Київській області внести зміни до наказу про його звільнення та не розглядати його рапорт на звільнення від 29.03.2022 і надати можливість подальшої служби в Національній поліції України. У цьому рапорті позивач написав, що стало причиною для написання рапорту на звільнення; вказав що це було вимушеною мірою у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та необхідністю звернення до медичної установи.

Тобто, виходячи із матеріалів справи, суд враховує те, що, подаючи рапорт від 29.03.2022 на звільнення зі служби, у позивача не було власного бажання та наміру звільнятись. Та, в подальшому, після завершення лікування, у рапорті від 22.04.2022 він підтвердив своє бажання продовжити службу в поліції.

До того ж, рапорт про відкликання рапорту на звільнення поданий позивачем до дня звільнення, про що свідчить відмітка про реєстрацію на ньому.

Таким чином, оскільки позивач визначився зі своїм бажанням залишитись на службі в поліції 22.04.2022, то на час підписання оскаржуваного наказу та визначення дня звільнення, відповідач знав про наявність такої обставини.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 1-8 частини другої статті 2 КАС України, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Натомість відповідач, не урахувавши всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про звільнення позивача, порушив вимоги законодавства, що регулюють порядок звільнення зі служби в поліції, та прийняв рішення про звільнення позивача без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів останнього.

За таких обставин, беручи до уваги те, що у даному випадку визначальним є виключно наявність/відсутність волевиявлення позивача на звільнення зі служби в поліції на час визначеної в наказі про звільнення дати такого звільнення, суд приходить до висновку, що спірний наказ про звільнення позивача є необґрунтованим, передчасним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з наступного дня за днем звільнення.

Враховуючи, що норми Закону № 580-VIII не врегулюють процедуру поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) застосовує до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність поновлення позивача на посаді поліцейського взводу №3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» Головного управління Національної поліції в Київській області з 29.04.2022.

Вирішуючи питання про порядок нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Кабінетом Міністрів України постановою від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, дія якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності (п. 2 Постанови), а затверджений Порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (ст. 1 Порядку).

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За приписами пункту 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260 (далі Порядок №260), при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, при обчисленні середньої заробітної плати поліцейським слід враховувати число календарних днів.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.12.2024 №775 середньоденна заробітна плата складає 411,12 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 29.04.2022 по 11.02.2025 становить 1020 календарних днів.

Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає виплаті позивачу становить 419 342,40 грн.

В контексті вказаного, суд звертає увагу, що враховуючи положення ч.ч. 2-3 статті 77 Закону №580-VIII, сума середнього заробітку обчислюється з 29.04.2022, а не з 28.04.2022, як того просить позивач, що свідчить про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням цих положень рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно, починаючи з 01 травня 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94 Закону№580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в країни введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Згідно з положеннями п.1 Постанови № 168, яка набрала чинності 28.02.2022 року, у першій редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Додаткова винагорода, яка передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме: на період дії воєнного стану; поліцейським; пропорційно часу участі в інших заходах в умовах особливого періоду.

Отже, за змістом вказаних нормативно-правових актів, з 24.02.2022 у поліцейських, які проходять службу у підрозділах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно. А у тих поліцейських, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу грошового забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, вищезгаданими нормативними документами не передбачено.

Виходячи із приписів пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Згідно з пунктом 2 розділу I Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої Постановою № 168 (далі - Методичні рекомендації), додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами 2-5 Методичних рекомендацій.

Виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби поліцейського де він призначений на штатну посаду на підставі наказів такого органу, установи. Видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 28 числа (до завершення воєнного стану).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу 2 Методичних рекомендацій: додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачуються поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.

Додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби, крім періодів, зазначених у пункті 1 розділу IV цих Методичних рекомендацій.

Для оформлення наказу про встановлення додаткової винагороди керівниками структурних або відокремлених підрозділів органу (установи) поліції подаються списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення.

Розділом IV Методичних рекомендацій встановлені періоди, що не враховуються та особливості, що не унеможливлюють установлення додаткової винагороди, зокрема відсутність працівників за місцем знаходження органу (підрозділу), закладу з незаконних причин. Додатком № 2 Методичних рекомендацій визначено перелік дій (заходів) з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, до забезпечення яких можуть залучатися поліцейські.

При цьому, суд звертає увагу, що обов`язковою підставою для виплати поліцейському додаткової винагороди є, зокрема, факт несення відповідної служби в умовах воєнного стану.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем, починаючи з 01 травня 2022 року, службових обов`язків, безпосередньої участі, відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану.

Також, відсутні накази командирів (начальників), на підставі яких здійснювалась виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча підстави відсутності позивача на посаді, починаючи з 01 травня 2022 року, не залежали від його волі, водночас і правова природа виплати додаткової винагороди є такою, що перебуває у прямій залежності від виконання службових обов`язків, зокрема, в умовах воєнного стану, та носить, свого роду компенсаційно-заохочувальний характер.

Таким чином, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах позивач не набув права на отримання у порядку пункту 1 Постанови № 168 додаткової винагороди, оскільки реально не виконував завдань поліцейської служби, починаючи з 01 травня 2022 року, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого оскаржуваного наказу.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ), за участю третьої особи - Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» (місцезнаходження: 52070, Дніпропетровська обл., с. Новоолександрівка, вул. Сурська, 96; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та додаткової винагороди задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) від 11 квітня 2022 року № 66 о/с про звільнення поліцейського взводу №3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі служби в поліції.

3. Поновити ОСОБА_1 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді поліцейського взводу №3 роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» Головного управління Національної поліції в Київській області з 29 квітня 2022 року.

4. Стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) на користь ОСОБА_1 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 419 342,40 грн. (чотириста дев`ятнадцять тисяч триста сорок дві гривні, сорок копійок).

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) і стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

6. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.