Справа № 757/55211/24-а
Суддя: Литвинова І. В.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
пр. № 2-а-131/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив скасувати постанову № 474 за справою про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2024 року.

В обґрунтування вказано, що 31 жовтня 2024 року позивач був зупинений працівниками поліції в Печерському районі міста Києва з метою перевірки військово-облікових документів. У ході перевірки за допомогою застосунку «Резерв+» було встановлено, що дані про позивача потребують уточнення. У подальшому після усної розмови з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та повторної перевірки військово-облікових документів позивачу виписано повістку №5-3110-П з обов`язком з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичної комісії та подальшої постановки на військовий облік 31 жовтня 2024 року о 16:00. Після вручення повістки позивач у супроводі працівників поліції був доставлений у невідомий останньому медичний заклад для проходження військово-лікарської комісії. Позивач повідомив, що бажає пройти BJ1K за місцем проживання з наданням йому можливості здати всі необхідні медичні документи. Водночас, такі пояснення позивача були проігноровані, після чого складено заяву та акт про відмову у проходженні BЛK із наступним зазначенням: «відмовився проходити BЛК у з зв`язку з відсутністю при собі медичних документів для підтвердження хвороб. Однак позивач не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, а лише просив про необхідність пройти BЛK в інший строк, оскільки не мав на той час можливості надати медичну документацію про стан його здоров`я для врахування на BЛK. Тим не менш, відповідач склав саме акт про відмову від проходження BЛK, після чого позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу №474 про адміністративне правопорушення за частиною третьою ст. 210-1 КУпАП та винесення постанови №474 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Посадовими особами відповідача взагалі не були враховані ані наведені обставини, ані будь-які пояснення позивача з приводу можливості проходження BЛК. Тобто фактично протокол був винесений за категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження BЛK, якої насправді не було. За весь час перебування у медичному закладі позивач не отримував направлення на ІНФОРМАЦІЯ_4 на ВЛК для проходження медичного огляду, жодних підписів не ставив. У протоколі № 474 також не зазначається жодної інформації про наявність чи відсутність такого направлення. Згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14 серпня 2008 року, лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. Фактично, цією нормою закріплено право військовозобов`язаного проходити медичний огляд ВЛК, маючи при собі медичні документи, що характеризують стан його здоров`я, з можливістю надавати таку документацію лікарям для врахування при формуванні висновку. Тим не менш, відкидаючи прохання позивача пройти ВЛК в інший обумовлений термін з метою проходження такого огляду з усіма необхідними медичними документами, відповідач неправомірно позбавив ОСОБА_1 такого права, що у свою чергу стало у подальшому підставою для винесення оскаржуваної постанови. Оскільки час між складенням протоколу та призначенням справи до розгляду становив близько години, позивач, обмежений надто короткими строками, був позбавлений можливості аналізувати свої процесуальні права та обов`язки у повній мірі. Більше того, розгляд матеріалів адміністративного правопорушення було здійснено без участі позивача. Посадові особи Відповідача під час прибуття ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , проінформували, що Позивач може зачекати в коридорі, для участі у розгляді справи ОСОБА_1 запрошений не був. Позивач одразу отримав протокол та постанову №474 від 31 жовтня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення, з вимогою від посадових осіб поставити підпис за отримання відповідних документів.

Від відповідача до суду надійшов відзив разом з копією матеріалів справи про адміністративне правопорушення, який не містив доказів направлення стороні позивача.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

20 листопада 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, подана в адміністративному порядку, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, визначено суддю та передано 26 листопада 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

28 листопада 2024 року ухвало судді у справі позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 04 грудня 2024 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків.

13 грудня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

ІІІ. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

У відповідності до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з копії повістки № 5-3110-П від 31 жовтня 2024 року, вручена ОСОБА_1 , з метою звірки даних / проходження медичної комісії, постановки на військовий облік /а. с. 15/. У позовній заяві стороною визнано те, що інформація про позивача у застосунку «Резерв+» потребувала уточнень.

Відповідно до протоколу № 474 від 31 жовтня 2024 року, 31 жовтня 2024 року під час проведення спільних заходів оповіщення співробітниками НПУ та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Печерського району м. Києва, а саме біля виходу з переходу метро «Печерська», ОСОБА_1 було вручено повістку № 5-3110-П від 31 жовтня 2024 року по необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 31 жовтня 2024 року, о 16:00, з метою оновлення даних та проходження медичної комісії на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про отримання якої ОСОБА_1 поставив підпис у розписці. Згодом ОСОБА_1 відмовився проходити ВЛК, що засвідчує його заява та складений акт про відмову у проходженні військово-лікарської комісії /а. с. 11-12/.

Як вказано у протоколі № 474 від 31 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме відмовився від проходження медичного огляду, тим самим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період /а. с. 13-14/.

Також у протоколі № 474 від 31 жовтня 2024 року зазначено, що заяви та клопотання відсутні, а як пояснення і зауваження щодо змісту протоколу зазначено, що зі слів ОСОБА_1 він відмовився від проходження ВЛК, у зв`язку із відсутністю при собі медичних документів для підтвердження хвороб.

Доводи сторони позивача про те, що право на захист було порушено, спростовується тим, що у протоколі № 474 від 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 власним підписом підтвердив, що йому роз`яснено статтю 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також підтверджено його підписом про відсутність у нього заяв та клопотань.

Отже ОСОБА_1 не вказував у протоколі заяв, клопотань або зауважень щодо будь-яких дій військових РТЦК, які він вважав би порушенням своїх прав.

Втім у позовній заяві ОСОБА_1 наполягає на тому, що не відмовлявся від проходження ВЛК, а мав намір пройти ВЛК в інший час з метою проходження такого огляду з усіма необхідними медичними документами.

Однак у позовній заяві, які і серед додатків до неї, відсутні докази того, що позивач, як і вказав у поясненнях до протоколу, пройшов ВЛК з врахуванням його медичної документації, а не відмовився від її проходження взагалі.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації продовжувався відповідними Указами Президента і триває на час розгляду справи судом

У відповідності до пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з санкцією, передбаченою частиною третьою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання складеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з частиною другою ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого складено оспорювану постанову, містить підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності щодо роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Крім того з протоколу вбачається, що другий примірник вручено позивачу, що стверджується його підписом.

Порушень прав позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та складення оспорюваної постанови судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, у порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої, другої ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14 березня 2018 року у справі N 760/2846/17 та від 14 лютого 2018 року у справі N 536/583/17.

У відповідності до частини третьої ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю, оскільки позивач не надав доказів обставин, на які він посилається як на підставу для позову.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

V. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 24, 61, 625, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 10, 210-1, 245, 247, 251-254, 258, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 132, 139, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справ про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова