Справа № 520/33326/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 р.Справа № 520/33326/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р. (ухвалене суддею Заічко О.В.) у справі № 520/33326/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати бойове розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 р. Військової частини НОМЕР_2 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 р.: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р. у справі 520/33326/23 скасовано; прийнято постанову якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано бойове розпорядження Військової частини НОМЕР_2 № 5/370 від 30.10.2023 р. в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р., на підставі ст. 323Кодексу адміністративного судочинства України, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права просила: скасувати у справі 520/33326/23 постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 р. та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р., а провадження у справі закрити, у зв`язку з порушенням юрисдикції адміністративного суду.

В обґрунтування свого права на оскарження вищевказаних судових рішень Військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що Військова частина НОМЕР_2 (окремий батальйон) є окремим підрозділом у складі військової частини НОМЕР_1 (бригада, витяг з історичного формуляру додається). Бойові накази (розпорядження) вищого командування щодо ведення бойових дій, планування оборонного бою, розподілення батальйонних районів оборони між окремими батальйонами здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 із виданням документів бойового управління. Оскаржуване бойове розпорядження військової частини НОМЕР_2 № 5/370 від 30.10.2023 р. видано на підставі бойових наказів (розпоряджень) військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим його часткове скасування тягне необхідність перепланування оборонного бою, внесення військовою частиною НОМЕР_1 змін у діючі бойові документи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судові рішення прийняті із порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, так як з 31.10.2023 р. (з дати внесення відомостей у ЄРДР стосовно позивача) правовідносини з питань відкритої відмови від виконання наказу (розпорядження) командира між молодшим лейтенантом ОСОБА_2 та державними органами вибули за межі публічно - владних управлінських функцій, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду та набули статусу правовідносин в межах кримінального провадження, у зв`язку з чим повинні розглядатися в порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині 1 статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України , які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 323 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами 1 та 2 статті 42 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені у ч. 3 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі, право оскаржувати судове рішення у визначених законом випадках.

У частині 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України розширено коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, яке оскаржується незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 293 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Спірним у цій справі є питання щодо підстав вважати Військову частину НОМЕР_1 , яка не брала участь у справі, такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, це рішення суду стосується прав та обов`язків певного кола осіб, а саме, ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_2 , оскільки предметом спору в справі № 520/33326/23 є оскарження бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 р., виданого Військовою частиною НОМЕР_2 .

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки предметом спору в справі № 520/33326/23 є оскарження бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 р., виданого Військовою частиною НОМЕР_2 , а в судовому рішенні суду першої інстанції не зроблено прямого висновку про права, інтереси та обов`язки Військової частини НОМЕР_1 , то апелянт, який не був учасником у справі № 520/33326/23, не є суб`єктом оскарження в розумінні ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 частини 1 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р., у справі № 520/33326/23, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування раніше прийнятої постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 р. у справі № 520/33326/23, відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 42, 44, 243, 293, 305, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р. та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 р. у справі № 520/33326/23.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.