Справа № 826/9783/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 826/9783/17

касаційне провадження № К/9901/16624/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 (суддя Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 (головуючий суддя - Собків Я.М., судді - Ганечко О.М., Файдюк В.В.) у справі за позовом Дочірнього підприємства «Київський туристичний готель «Дружба» до Головного управління ДФС у місті Києві (правонаступником якого є Головне управління ДПС у місті Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

секретар судового засідання - Сірак І.М.,

представник відповідача - Лукашенко Д.П.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Підприємство звернулось до суду із позовом до Управління, у якому просило визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 13.07.2017 № .

На обґрунтування зазначених позовних вимог Підприємство послалось на те, що позивач вважає протиправним визначення йому суми податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб, виходячи з наступного: в акті перевірки не чітко викладені порушення, не вказані відповідні первинні документи та не наведено в матеріалах перевірки розрахунків, на підставі яких визначено об`єкт оподаткування; акт перевірки не містить підпису одного з перевіряючих, не має реєстраційного номеру та дати реєстрації; позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками, що є предметом договору оренди земельної ділянки від 20.02.2022 (у редакції договору про внесення мін від 29.08.2008), у визначеному договором розмірі, а саме в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі, а орендодавець питання щодо збільшення орендної плати не ініціює; змін у договорі оренди земельної ділянки не було, тому позивач нараховував та сплачував орендну плату за земельні ділянки відповідно до вимог статей 286, 288 Податкового кодексу України; донарахування орендної плати за землю у 2015 році з врахуванням нормативної грошової оцінки землі, проведеної у 2015 році, є безпідставним, оскільки вона може бути застосована лише у 2016 році; позивач наголошує на неправомірності застосування інформації, наведеної в довідках №1, №2 як підстави для обчислення орендної плати за 2015 рік та недостовірність інформації у цих довідках.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 11.09.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019, позовні вимоги задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 13.07.2017 № .

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що: факти порушення позивачем підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 та підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України в частині заниження зобов`язання з орендної плати за землю за 2014-1016 роки на загальну суму 2471560,00 грн. викладені не чітко, не об`єктивно та без посилань на конкретні документи, що підтверджують наявність зазначених порушень, що свідчить про недослідження відповідачем обставин діяльності позивача та виключає можливість прийняти висновок про наявність порушень податкового законодавства з боку Підприємства; у відзиві на позову заяву зазначено про нові підстави для визначення суми грошового зобов`язання, не зафіксовані раніше в акті перевірки; відповідачем не доведено правомірності розрахунку суми грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб саме на рівні 2406361,00 грн., у тому числі за 2015 рік - 376587,00 грн. та за 2016 рік- 2029774,00 грн; в акті перевірки є згадка про довідки Департаменту земельних ресурсів КМДА №№Ю-18177/2015, Ю-18179/2015 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 21.12.2015 №1662 та №1663, проте відповідач не надав суду витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок, у справі такі довідки відсутні; відповідачем також не наведено та не надано відповідних доказів щодо того, які показники застосувало Управління при визначенні позивачу суми грошового зобов`язання, наприклад, щодо базової вартості землі, коефіцієнта на функціональне використання землі, локального коефіцієнта.

Управління оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 04.07.2019 відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме - статей 286 - 288 Податкового кодексу України, зокрема, щодо мінімальної суми річного платежу у розмірі 3% нормативної грошової оцінки, та норм процесуального права, а саме - частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, скаржник посилається на те, що оскільки Податковим кодексом України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за землю є нормативно грошова оцінка земельної ділянки, чинна на дату правовідносин, тому застосування нормативної грошової оцінки у довідках від 21.12.2015 № 1662 та № 1663 за 2015-2016 роки з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі на 2015 рік - 1,433 та коефіцієнта функціонального призначення - 2,5 (землі комерційного використання) є правомірним. Також, Управління зазначає, що згідно рішення Київської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» від 03.07.2014 №23/23 було введено в дію з 01.07.2015 нову грошову оцінку земельних ділянок, у зв`язку з цим Підприємством були отримані довідки про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: від 21.12.2015 № 1662 (кадастровий № :79:083:005), згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 7 грн.; від 21.12.2015 № 1663 (кадастровий № :79:083:0037), згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 4085463,33 грн.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10.02.2025 призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 18.02.2025.

У відповідності до положень частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача його процесуальним правонаступником - Головним управлінням ДПС у місті Києві.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, заслухав представника скаржника та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Управління провело документальну планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, результати якої оформлені актом №206/26-15-14-02-03-14/02583684 від 30.05.2017, за висновками якого Товариством були порушені, зокрема, вимоги підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271, підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження орендної плати з юридичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 2406361,00 грн., у тому числі: за 2014 рік - 65199,00 грн., за 2015 рік - 376578,00 грн., за 2016 рік - 2029774,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що згідно договору оренди земельної ділянки від 20.02.2002 (зареєстровано Київським міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблено запис від 15.03.2002 № 82-6-00044 у книзі записів державної реєстрації договорів) Київською міською радою було надано в оренду Підприємству земельну ділянку площею 0,8338 га за адресою: м. Київ, б-р Дружби народів, 5, у Печерському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування будівель і споруд готельного комплексу, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 16027669,41 грн. Згідно договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (зареєстровано Київським міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблено запис від 29.08.2008 № 82-6-005516 у книзі записів державної реєстрації договорів) внесено зміни: ділянка з кадастровим № :79:083:005 - 7889 кв.м. - для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд готельного комплексу; ділянка з кадастровим № :79:083:0037 - 449 кв.м. - для влаштування майданчика з продажу автомобілів з розміщенням збірно-розбірного павільйону та відкритої автостоянки.

Разом з цим, згідно довідки Департаменту земельних ресурсів КМДА №Ю-18177/2015 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 21.12.2015 №1662 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № :79:083:005 складає 7 грн. (коефіцієнт функціонального призначенні - 2,5 (землі комерційного використання)), а згідно довідки Департаменту земельних ресурсів КМДА №Ю-18179/2015 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 21.12.2015 №1663 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № :79:083:0037 складає 4085463,33 грн. (коефіцієнт функціонального призначенні - 2,5 (землі комерційного використання)). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі за 2015 рік становить 1,433.

На підставі вказаного акту перевірки Управління прийняло податкове повідомлення-рішення від 13.07.2017 № , яким збільшило Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб на 2406361,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та на 601590,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду виходить з такого.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

За визначенням, наведеним у статті 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Пунктом 288.4 статті 288 ПК України встановлено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно із абзацом 1 пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України зазначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі

Норми законодавства України, зокрема, Закони України «Про оцінку земель», «Про землеустрій», Податковий кодекс України, регулюють порядок та визначають органи, уповноважені на проведення, розроблення та затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (стаття 15 Закону України «Про оцінку земель» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено статтею 18 Закону України «Про оцінку земель», яка визначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Щодо земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Крім того, відповідно до положень підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Верховний Суд вказує, що оскільки, позивач є платником орендної плати відповідних земельних ділянок, розташованих у місті Києві, підставою для виникнення зобов`язання в отриманні та поданні довідок в період 2014-2016 років є факт затвердження в даний період нової нормативної грошової оцінки земель місті Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган в процесі розгляду справи наполягав на тому, що після прийняття рішення Київської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» від 03.07.2014 №23/23 було введено в дію нову нормативно грошову оцінку земельних ділянок, у зв`язку з чим Підприємством були отримані довідки про розмір нормативної грошової оцінки земель, а саме: від 21.12.2015 № 1662 (кадастровий № :79:083:005), згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 7 грн.; від 21.12.2015 № 1663 (кадастровий № :79:083:0037), згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 4085463,33 грн.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій вказаним доводам контролюючого органу не надали належної правової оцінки, тоді як вказані обставини входять до предмету доказування, оскільки затвердження нової нормативної грошової оцінки земель уповноваженим на те органом впливає на зобов`язання платника податку отримати Витяг з такої оцінки та, відповідно, на обов`язок розраховувати свої грошові зобов`язання, виходячи з нової нормативно грошової оцінки.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять ані договору оренди земельної ділянки від 20.02.2002 (зареєстровано Київським міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблено запис від 15.03.2002 № 82-6-00044 у книзі записів державної реєстрації договорів), ані договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (зареєстровано Київським міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблено запис від 29.08.2008 № 82-6-005516 у книзі записів державної реєстрації договорів), ані будь-яких витягів про нормативно грошову оцінку земельних ділянок.

Зазначене вище свідчить про поверховий підхід судів попередніх інстанцій до встановлення обставин у даній справі.

Згідно з частинами першою - третьою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи внаслідок недослідження доказів у справі, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 52, 344, 349, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 18.02.2025.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова