Справа № 460/5514/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5514/24 пров. № А/857/30864/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року (суддя Дорошенко Н.О., час ухвалення 11:55 год., місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 15.10.2024),

в адміністративній справі №460/5514/24 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури,

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати,

встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Рівненської обласної прокуратури, в якому, з урахуванням заяви про доповнення підстав позовних вимог, просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу усіх належних сум, а саме: заробітної плати, нарахованої відповідно до розміру посадового окладу, визначеного ст.81 Закону України Про прокуратуру; 2) стягнути з відповідача на користь позивача неотриману частину заробітної плати, виходячи з посадового окладу, визначеного ст.81 Закону України Про прокуратуру та з урахуванням встановленої надбавки до посадового окладу (за вислугу років) за період з 01.01.2022 по 31.08.2023, розмір якої становить 1304617 грн (869745 + 434872).

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, у суді першої інстанції подав відзив на позов. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Рівненської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.2022 по 31.08.2023 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх установлених надбавок до посадового окладу та з урахуванням виплачених сум, з утриманням податків та зборів, обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач безпосередньо участі у атестації не приймав, у спірний період з 01.01.2022 по 31.08.2023 не був прокурором, який успішно пройшов атестацію та не був переведений в Рівненську обласну прокуратуру, яка почала свою діяльність з 11.09.2020 року. Вказує апелянт, що рішення Конституційного Суду України №8-р(ІІ)/2023 до 13.09.2023 не може впливати на спірні правовідносини, оскільки вони виникли і діяли до прийняття такого рішення, а це рішення №8-р(ІІ)/2023 не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Нарахування та виплата позивачу заробітної плати на час існування трудових відносин у спірний період було здійснено правомірно, а тому підстави для задоволення судом позовних вимог відсутні. Звертає увагу апелянт на судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 11.09.2024 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими, позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити оскаржене рішення суду в силі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу необхідно задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 01.08.1984 по 19.04.2000 та з 23.05.2014 по 24.05.2024.

Наказом прокуратури Рівненської області від 05.05.2020 №375к "Про призначення ОСОБА_1 " призначено ОСОБА_1 з 05.05.2020 на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Рівненської області (в порядку переведення) (а.с. 14).

Наказом Рівненської обласної прокуратури від 24.05.2024 №361к "Про звільнення" ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Рівненської області та органів прокуратури з 25 травня 2024 року у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень прокурора (а.с. 43).

У травні 2024 року позивач звернувся до Рівненської обласної прокуратури із запитом щодо надання інформації про нарахування заробітної плати за 2022-2024 роки та її складових.

Рівненська обласна прокуратура листом від 07.05.2024 №27-305ВИХ-24 повідомила позивача, що розмір щомісячної надбавки за вислугу років при нарахуванні позивачу заробітної плати за січень - грудень 2022 року та за січень серпень 2023 року складав 50% від окладу. Повідомлено, що у матеріалах особової справи наявний протокол засідання комісії по встановленню трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років прокуратури Рівненської області від 23.05.2014, відповідно до якого трудовий стаж позивача, який дає право на одержання процентної набавки за вислугу років, станом на 23.05.2014 складав 36 років 03 місяці 03 дні. Відповідно до ч. 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років відсотків, понад 20 років 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Враховуючи те, що станом на 23.05.2014 трудовий стаж позивача, який дає право на одержання процентної набавки за вислугу років, складав понад 35 років (36 років 03 місяці 03 дні), проведення подальших засідань комісії по встановленню позивачу трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років є недоцільним. Надбавка за вислугу років не нараховувалась з 13.09.2023 по теперішній час. Розмір посадового окладу при нарахуванні заробітної плати за період з 13.09.2023 по 30.04.2024 складає 48000 грн. Розмір посадового окладу начальника самостійного відділу Рівненської обласної прокуратури, відповідно до затвердженого штатного розпису, з 01.01.2022 складає 58560,00 грн і не змінювався протягом 2023 року. Покликаючись до положень статті 81 Закону України Про прокуратуру, Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік та наказу Генерального прокурора від 29.04.2020 № 972ц зазначено, що посадовий оклад керівника підрозділу обласної прокуратури встановлюється пропорційно до посадового окладу прокурора обласної прокуратури з коефіцієнтом 1,22, що становить 58560,00 грн. За вересень 2023 року позивачу нараховано заробітної плати в сумі 33834,30 грн: за 8 робочих днів з окладу 7210 грн - 2746,67 грн, надбавка за вислугу років 50% - 1373,34грн, за 13 робочих днів з окладу 48000 грн - 29714,29 грн. (а.с. 15).

Також надано розрахункові листи нарахованої заробітної плати за 2022 - 2023 роки та січень-квітень 2024 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо невиплати частини заробітної плати у законодавчо визначеному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи у вказаній справі рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем Рівненською обласною прокуратурою допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", а тому для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.2022 по 31.08.2023 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх установлених надбавок до посадового окладу та з урахуванням виплачених сум, з утриманням податків та зборів, обов`язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд зауважує, що предметом спору у даній справі є, зокрема, правомірність нарахування та виплати позивачу заробітної плати у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, а не статтею 81 Закону України Про прокуратуру, протягом розглядуваного періоду з 01.01.2022 по 31.08.2023.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує законодавство України, чинне на час виникнення та існування вказаних правовідносин.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Частина перша статті 7 Закону №1697-VII до внесення змін Законом №113-ІХ (набрав чинності 25.09.2019) передбачала, що систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до статті 10 Закону №1697-VII до внесення змін Законом №113-ІХ, у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя. Регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, який має першого заступника та не більше трьох заступників. У структурі регіональної прокуратури утворюються підрозділи - управління та відділи.

Згідно із частинами 1 - 4 статті 81 Закону №1697-VII до внесення змін Законом №113-ІХ, заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2.

Частина перша статті 7 Закону №1697-VII (зі змінами внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно зі статті 10 Закону №1697-VII (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників. У структурі обласної прокуратури утворюються підрозділи - управління та відділи. Утворення, перелік, територіальна юрисдикція, реорганізація та ліквідація обласних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 81 Закону №1697-VII (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 01 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2.

Приписами частини сьомої статті 81 Закону №1697-VII (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини дев`ятої статті 81 Закону №1697-VII (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною першою статті 89 Закону №1697-VII (зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Статтею 90 Закону №1697-VII (зі змінами внесеними Законом №113-ІХ, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до статей 8, 13 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР Про оплату праці, умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та ч.1 ст.10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За приписами ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України (у редакції Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014 №79-VIII, які набрали чинності з 01.01.2015) установлено, що норми і положення ст. 81, ч.ч. 16, 17, 18 ст. 86, п.п. 13, 14 розділу XIII Перехідні положення Закону України Про прокуратуру, застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 1, 2 і 6 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (далі - Постанова №505), затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-7. Надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Абзацами 1 та 3 п.3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України №113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури встановлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто, правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» здійснювалося у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX дозволяє зробити висновок про те, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до Постанови №505, яка була чинною у оспорюваний позивачем період.

Водночас, ті прокурори, які переведені на відповідну посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласну чи окружну прокуратуру отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, внесеними Законом №113-IX.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положеннями пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.

Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів обласної прокуратури, за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в Рівненську обласну прокуратуру, суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №540/1268/21, від 18 серпня 2022 року у справі №200/2499/21-а, від 14 березня 2024 року у справі №600/778/21-а.

Водночас, колегія суддів враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За правилами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформульованої у рішенні №6-р/2020 (абзац одинадцятий пункту 2.2), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р (II)/2020 указує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Суд зазначає, що Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Тобто рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020 стосується приписів статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» без обмежень пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в новоутворені/оновлені прокуратури (відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

З матеріалів справи видно і визнається сторонами, що позивач у спірний період з 01.01.2022 по 31.08.2023 не був прокурором, який успішно пройшов атестацію та не був переведений за її наслідками на посаду в Рівненську обласну прокуратуру.

Зі змісту наказу Рівненської обласної прокуратури від 24.05.2024 №361к "Про звільнення" видно, що ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Рівненської області.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що підстави для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача за відсутності рішення про успішне проходження атестації та переведення на посаду в новостворену/оновлену прокуратуру, у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою №505, за спірний період відсутні.

Також апеляційний суд зазначає, що Рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 №8-р(ІІ)/2023 на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у даній справі (період з 01.01.2022 по 31.08.2023) виникли до прийняття такого рішення КС, і воно не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів приходить до переконання щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, а тому являються помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.2022 по 31.08.2023 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх установлених надбавок до посадового окладу та з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, являються обгрунтованими та важливими доводи апеляційної скарги відповідача у відповідній частині, які спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року в адміністративній справі №460/5514/24 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 14.02.2025 року