Справа № 365/842/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 365/842/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кучерява Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кобаля М.І.,

Штульман І.В.,

При секретарі: Долинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив: просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3376864 від 30.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що тим, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків поліцейського у постанові фактичним обставинам справи, а також неналежного розгляду справи.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року у позовні вимоги - задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3376864 від 30.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 КУпАП - скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КУпАП, закрито.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач керував транспортним засобом, який перевозив буряк, що здіймався над рівнем бортів кузова, що наражало на небезпеку інших учасників руху.

На думку скаржника, оскільки позивач на місці зупинки транспортного засобу не заперечував того факту, що він здійснював перевезення буряку, який виступав понад бортами причепу та не був належним чином закріпленим та не закритий тентом, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Cторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2024 поліцейським (м. Ічня) ВП № 2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Мірошником В.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 3376864, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що 30.10.2024 о 19 год. 17 хв. 04 с. (м. Ічня, вул. Чернігівська, 160) водій ОСОБА_1 перевозив вантаж, а саме: цукровий буряк, що здіймався над рівнем бортів кузова, що наражали на небезпеку інших учасників дорожнього руху, чим порушив п. 22 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, докази, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху відсутні, а також те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відбулося без дотримання вимог закону, тому постанова серії ЕНА № 3376864 від 30.10.2024 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Вказане узгоджується з пунктом 2.3 Правил дорожнього руху України згідно з підпунктом «б» якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 22.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Згідно до пункту 22.3 Правил дорожнього руху перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

Статтею 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення.

При цьому, частиною першою статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до частини першої ст. 122 КУпАП, слід з`ясувати наступні обставини: чи вчинені ОСОБА_1 відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності; чи наражав вантаж (цукровий буряк, який перевозив водій ОСОБА_1 ) на небезпеку інших учасників дорожнього руху.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 30.10.2024 о 19 год. 17 хв. 04 с. (м. Ічня, вул. Чернігівська, 160) водій ОСОБА_1 перевозив вантаж, а саме цукровий буряк, що здіймався над рівнем бортів кузова, що наражали на небезпеку інших учасників дорожнього руху, чим порушив п. 22 Правил дорожнього руху України.

У свою чергу, Правила перевезення вантажу у вигляді буряків врегульовані Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (надалі - Правила №363).

Згідно із п. 19.3.6, 19.3.3, 19.3.7 цих Правил № 363, цукрові буряки перевозять безтарним способом автомобілями з бортовою платформою та автомобілями самоскидами. Форма організації роботи при перевезенні цукрових буряків з поля на приймальні пункти визначається спільно перевізником і замовником. Підготовка рухомого складу для перевезення цукрових буряків передбачає нарощування бортів до висоти 1,0-1,2 м від підлоги кузова.

Виходячи з аналізу норм Правил № 363, вбачається, що обов`язковою вимогою для перевезення цукрових буряків є саме нарощування бортів до висоти 1,0-1.2 м від підлоги кузова, у той же час такі Правила не передбачають перевезення цукрових буряків тільки з покритим тентом.

При цьому, враховуючи положення Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України перевезення вантажу дозволяється за умови, що він не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху та не створює небезпеки водію та оточуючим.

Відтак, належними доказами порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 при перевезенні цукрових буряків у даному випадку, мають бути докази того, що цукровий буряк здіймався над рівнем бортів кузова, чим створював небезпеку іншим учасникам дорожнього руху.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем п. 22 Правил дорожнього руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як встановлено Згурівським районним судом Київської області з наданого відповідачем до суду першої інстанції відеозапису, 30.10.2024 о 19 год. 12 хв. транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівником поліції з підстав перевезення цукрового буряка без тенту, що створює небезпеку іншим учасникам руху.

Втім, як зазначено судом першої інстанції, вказаний відеозапис не містить відображення здіймання над бортами цукрового буряку, а також, факту того, що вантаж, який перевозив водій ОСОБА_1 , створив небезпеку для учасників дорожнього руху.

Крім того, як зауважено судом першої інстанції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, працівник поліції не роз`яснив водієві його права та обов`язки, не відібрав жодних пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, вважає, що забезпечення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, права на її участь у процесі прийняття рішення є одним із складових елементів забезпечення права на захист та права на справедливий суд, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У свою чергу, відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було долучено відеозапис з нагрудної камери співробітника поліції, з місця події та вчинення адміністративного правопорушення, досліджений в суді першої інстанції.

Вказаний відеозапис не надавався до суду апеляційної інстанції.

У свою чергу, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів здійснення такої фіксації жодними іншими доказами, як то показами свідків, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підтвердження жодними допустимими й належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 ознайомлено з його правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП з огляду на постанову серії ЕНА № 3376864, яка у п. 8 містить підпис ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити факт фіксації роз`яснення таких прав відповідним відеозаписом події.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У даному випадку, на обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а докази, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху відсутні, тому постанова серії ЕНА № 3376864 від 30.10.2024 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді М.І. Кобаль

І.В. Штульман