Справа № 754/15577/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/39/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника - адвоката Забари Ю.А. звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовна заява обґрунтована тим, що 16.10.2024 року близько 10 год.59 хв. інспектором 1 взводу 2 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській обл., ухвалено постанову серії ЕНА №3274537 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у сумі 3 400 грн.. Позивач вважає, що дану постанову ухвалено з порушенням вимог чинного законодавства, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а притягнення позивача до відповідальності є безпідставним та незаконним, дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству та порушують права позивача. Відповідно до фабули оскаржуваної постанови 16.10.2024 близько 10:51 год. у с. Старі Петрівці дорога АД Р02 28 км. Водій керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 90 км/год чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті с. Старі Петрівці позначений д.з. 5.49 на 40 км/год та не мав посвідчення водія відповідної категорії,чим порушив п. 2.1 а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування ТЗ, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП. Отже, згідно фабули оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до відповідальності за відсутність посвідчення водія на момент зупинки, що охоплюється ч.1 ст. 126 КУпАП. Однак у самій постанові зазначено кваліфікацію правопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАП, тобто, саме формулювання вчиненого правопорушення не відповідає зазначеній у постанові кваліфікації. Тобто оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП в якій вказано, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити зокрема серед іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Із зазначеною постановою позивач категорично не погоджується, оскільки вважає, що зазначена постанова постановлена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню. А тому на підставі викладеного позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 12.11.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення її недоліків.

18.11.2024 на виконання вищевказаної ухвали позивачем було усунуто зазначені недоліки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлений судом про розгляд даного провадження належним чином, від представника Департаменту патрульної поліції у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують проти позовних вимог, посилаючись на те, що під час несення служби 16.10.2024 на АД Р02, 28 км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № TC 008373 було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «INFINITI M35» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90 (дев`яносто) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 40 (сорок) км/год у населеному пункті с. Старі Петрівці, та не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України, після чого на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено поліцейськими. Вказаний факт підтверджується долученим фото та відео, а саме за результатами роботи приладу отримано файли _r2200_1016_104329.avi (містяться в матеріалах справи та можуть бути зчитані за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення TruCam Viewer) - відеозапис фіксації та вимірювання швидкості транспортного засобу, а також фото з приладу 121212.jpg та _r2200_1016_104329_F0036. Зазначені докази повністю спростовують твердження позивача, щодо відсутності підстав зупинки транспортного засобу. Наголошують, що у рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування». Також, зазначають, що посвідчення водія позивача було вилучено 03.02.2020 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Тобто, вище зазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Врахувавши вимоги ст.ст. 222, 278 КУпАП, що до його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, наказу 1395 від 07.11.2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, поліцейський виніс відносно гр. ОСОБА_1 постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ст. 36 КУпАП - якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, в даному випадку за ч. 2 ст. 126 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284 КУпАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3400 грн., шляхом винесення постанови серії ЕНА № 2498418 від 28.06.2024. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції Київської області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідач вказав, що посилання позивача на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським не було роз`яснено права та обов`язки позивача передбачені ст.268 КУпАП, є безпідставними, оскільки, як вбачається з постанови, а саме в п.8 зазначеної постанови стоїть підпис позивача про те, що права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП були роз`яснені. Санкція статті КУпАП, а саме ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої Позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Крім того зазначають, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. Отримання допомоги адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не обов`язком органу (посадової особи), що притягає до такої відповідальності. Ані Конституцією України, ані будь-яким іншим законом співробітникам поліції не надано повноважень щодо забезпечення явки адвоката або іншого фахівця у галузі права для участі в розгляді цієї категорії справ. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Відтак, можливо дійти висновку, що доводи позивача у позовній заяві про порушення його прав, не відповідають фактичним обставинам та не підлягають задоволенню.

У свою чергу від представника позивача - адвоката Забара Ю.А. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої вбачається, що сторона позивача не погоджується із твердженнями представника відповідача, а саме у відзиві представник відповідача в обґрунтування оскаржуваної постанови зазначає, що за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 №TC 008373 співробітником поліції було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій ТЗ «INFINITI M35» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90 (дев`яносто) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 40 (сорок) км/год у населеному пункті с. Старі Петрівці, та не мав права керування таким транспортним засобом. Вказаний факт підтверджується долученим фото та відео та повністю спростовує твердження позивача щодо відсутності підстав зупинки транспортного засобу. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM може визначити із певною похибкою лише швидкість руху транспортного засобу. А наявність правопорушення, особу правопорушника, відсутність у особи права керування чи посвідчення водія, котрим підтверджується таке право, визначає уповноважена особа на підставі належних та допустимих доказів, які маються на час винесення рішення і які вона покладає в основу прийнятого рішення. Ознайомившись із наданими відповідачем доказами, на яких, очевидно, ґрунтувалось рішення уповноваженої особи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (два фотознімки та відеоролик довжиною 2 секунди) необхідно зазначити, що вони не підтверджують жодних фактичних даних вчинення адміністративного правопорушення, викладених в оскаржуваній постанові та є неналежними і недопустимими. Додані відповідачем два фотознімка, які по своїй суті є ідентичними, свідчать лише про зображення на них автомобіля «INFINITI» з номерним знаком НОМЕР_1 . Надані фотознімки не підтверджують перебування позивача за кермом цього автомобіля, яке встановлено обмеження швидкості на даній ділянці дороги, та чи має водій даного автомобіля посвідчення водія. Не додає інформативності стосовно правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови і відеозапис. Інших доказів вчинення позивачем зазначених у постанові відповідачем правопорушень ні на час її винесення ні на даний час не надано. Вказаний факт відсутності належних та допустимих доказів керування позивачем вказаним у постанові транспортним засобом підтверджує та пояснює, чому працівник поліції на місці зупинки на його вимогу не надав жодних доказів інкримінованого правопорушення. Іншими словами, відповідачем не надано на спростування заперечень позивача та на підтвердження свого рішення належних та допустимих доказів того, що він керував автомобілем «INFINITI M35» з номерним знаком НОМЕР_1 на час, вказаний у оскаржуваній постанові та, відповідно, наявність у його діях інкримінованих адміністративних правопорушень. Стосовно вказаної в оскаржуваній постанові визначеної швидкості автомобіля «INFINITI» - 90 км/год, яка викликає сумніви щодо коректності таких результатів. Як видно із наданих відповідачем фотознімків та відеозапису, зображення автомобіля у кадрі знаходиться під кутом до горизонту, картинка на відеозаписі тремтить та кадр нерівномірно рухається. Вказане свідчить про перебування вимірювача швидкості в руках особи, котра проводить вимірювання, а не стаціонарно вмонтованим. У відзиві зазначено, що вимірювання швидкості проводилось за допомогою лазерного вимірювача TruCAM LTI 20/20 № TC 008373. Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Отже, відповідно до наведеної норми, працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати у руках. Подібна правова позиція зазначена в Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №758/8181/23, в Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі №442/980/24. Поряд із цим, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці. Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а навпаки, надано відеозапис, який свідчить що вимірювач тримався поліцейським в руках. Також, відповідачем не надано доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70 ПДР та в зоні дії дорожніх знаків, котрі обмежують максимальну швидкість транспортних засобів менше ніж 90 км/год. Навіть враховуючи, що автомобіль INFINITI M35 на час фото відео зйомки дійсно рухався зі швидкістю 90 км/год, в діях водія вказаного автомобіля буде наявний склад правопорушення лише тоді, коли на даній ділянці дороги відповідними знаками встановлене обмеження максимальної швидкості руху, менше ніж 90 км/год. Тобто, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону інкримінованих правопорушень, оскільки відсутні належні докази вчинення таких правопорушень, які б відповідали вимогам ст.ст.73 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення порушень Правил дорожнього руху України. Крім того, 19.12.2024 року відповідачем до суду надіслано клопотання про витребування доказів, мотивуючи його тим, що 10.10.2024 року представник відповідача надіслав запит до ГСЦ МВС, але станом на дату подання клопотання відповідь не надійшла. Звертають увагу суду на той факт, що оскаржуване рішення відповідача було прийняте 16.10.2024 року, тобто на час винесення постанови уповноваженою особою не було направлено такого запиту. Відповідно і оскаржуване рішення не ґрунтується ні на вказаному документі ні на інформації, яка запитувана у ГСЦ МВС, що очевидно із тексту постанови. Отже ні в клопотанні про витребування доказів ні в наданих відповідачем документах немає підтверджень посилання на вказаний доказ та інформацію, що в ньому міститься. Тобто, запитувана інформація не була покладена в основу оскаржуваного рішення. Крім того, відповідачем не надано підтверджень, що ним вжито всіх можливих заходів для отримання означеного доказу до прийняття рішення. Також, відповідачем 20.12.2024 року до суду направлено клопотання про долучення доказів. Вказане клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з огляду на те, що у заявленому представником відповідача клопотанні про долучення доказів та доданих до нього документах відсутні докази того, що надана відповідь ГСЦ МВС була покладена в основу оскаржуваного рішення або відповідачем було вжито всіх можливих заходів для його отримання до прийняття оскаржуваного рішення. Відсутні такі докази і в інших, наданих відповідачем до суду матеріалах. Як вбачається із тексту відповіді ГСЦ МВС, яку представник відповідача прохає долучити до справи, запит відповідачем був направлений 10.10.2024 року, а оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою відповідача 16.10.2024 року, тому вона ніяк не могла ґрунтуватись на даному доказі. Як було вже мною зазначено, в оскаржувані постанові відсутні посилання як на вказаний документ, який відповідач просить долучити до справи, так і на інформацію, що міститься в ньому. Відповідачем не надано будь-якого належного та допустимого доказу, що 16 жовтня 2024 року саме позивач керував автомобілем «INFINITI M35» з номерним знаком НОМЕР_1 , що ним заперечується. Отже, вважають наданий відповідачем доказ, у вигляді відповіді ГСЦ МВС, недопустимим, оскільки він не містить інформації щодо предмету доказування. Таким чином, посилаючись на викладене, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3274537 від 16.10.2024 року, постановленої інспектором 1 взводу 2 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старшим лейтинантом поліції Гладким О.О. позивача визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн..

Відповідно до оскаржуваної постанови, 16.10.2024 року о 10:51 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 90 км/год. чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті с. Старі Петрівці позначений д.з. 5.49 на 40 км/год. та не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, та накладено штраф у сумі 3 400 грн..

Положення частини 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно зі ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно із п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Підпунктом 1 п. 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Згідно зі ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Із наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та пред`являти його для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух лише у випадках, передбачених законодавством.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність, зазначених у пункті 2.1 ПДР України, документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються: органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно із пп. 3, 11, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 та відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється з фіксуванням технічними засобами.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Згідно із вимогами ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом було досліджено оптичний DVD-R диск відеозапису фіксації та вимірювання швидкості транспортного засобу за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM Viewer наданого відповідачем, відповідно до якого водій транспортного засобу «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90 (дев`яносто) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 40 (сорок) км/год.

Окрім наданого відповідачем відео, було додано фото копії фото з приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС 008373, 121212.jpg та _r2200_1016_104329_F0036.jpg.

Разом з тим, на думку позивача, працівником поліції було невірно кваліфіковано правопорушення, оскільки дії позивача охоплюються ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте постанова ухвалена у порядку ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача до клопотання про долучення доказів, надано відповідь на запит Департаменту патрульної поліції до Головного сервісного центру МВС щодо надання інформації стосовно посвідчення водія, у якому зазначено, що відповідно до облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.02.2020 року постановою Святошинського районного суду м. Києва був позбавлений права керування транспортними засобами, строком на один рік, за вчинене правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (дата набрання законної сили - 10.03.2020). Посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 24.01.2017 на ім`я гр. ОСОБА_1 вилучене у власника та знаходиться на відповідальному зберіганні у територіальному сервісному центрі №8042 (на правах відділу) РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві. Відповідно до облікових даних ЄДР МВС інформація щодо звернення гр. ОСОБА_1 до сервісних центрів МВС з приводу складання іспитів після закінчення строку позбавлення права керування транспортними засобами та повернення посвідчення водія відсутня.

Отже, вказані доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дії позивача за даних обставин підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 126 КУпАП, як і вказано у спірній постанові.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 статті 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 статті 77КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано, належних доказів наявності у ОСОБА_1 , посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також доказів того, що 16.10.2024 позивач не керував транспортним засобом «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 14, 22, 72-79, 126, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.02.2025.

Суддя: Т.А.Зотько