Справа № 260/307/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2025 року м. Ужгород№ 260/307/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №295 від 10.12.2022 року "Про результати службового розслідування про факт невиконання наказу командира солдатом ОСОБА_1 "; 2. Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №268-СТ від 14.12.2022 року, яким солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 12.12.2022 року був безпідставно відсутній на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 ; 3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"; 4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №295 від 10 грудня 2022 року "Про результати службового розслідування про факт невиконання наказу командира солдатом ОСОБА_1 " солдат ОСОБА_1 18 листопада 2022 року відмовився виконувати усний наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 стрілецької роти лейтенанта ОСОБА_2 про переміщення на взводний опорний пункт 2-го взводу 3-ї стрілецької роти. Солдат ОСОБА_1 надав письмовий рапорт про неможливість виконати наказ за станом здоров`я оскільки він є обмежено придатним до військової служби відповідно до довідки ВЛК №40/3 від 27 липня 2022 року. Виходячи з матеріалів службового розслідування вина військовослужбовця відсутня. Разом з тим, зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 268-СТ від 14 грудня 2022 року, яким ОСОБА_1 вважати таким, що 12 грудня 2022 року був безпідставно відсутній на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , є протиправним, адже матеріалами службового розслідування не встановлено ознак скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України. Позивача зазначив, що відповідачем не було дотримано процедура проведення службового розслідування, у позивача не відбирались пояснення і йому не пропонувалось їх надати; також його не повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити. Позивач вважає, що оскаржувані накази не відповідають критеріям, які встановлені статтею 2 частиною 2 КАС України, оскільки такі прийняті за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішення. Разом з тим, зазначив, що за недоведеності умисного факту відсутності на військовій службі, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

В своєму відзиві на позов представник відповідача просив суд у позові відмовити повністю з наступних підстав. В ході проведення службового розслідування встановлено несвоєчасне повернення позивача до військової частини без поважної причини, що по факту є самовільним залишенням частини з метою ухилитися від військової служби, у зв`язку із чим вирішено не виплачувати військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року. Щодо оскаржуваного наказу №295 від 10 грудня 2022 року зазначив, що вказаним наказом визнано відсутність вини позивача у відмові від виконання наказу, а відтак, позивача поновлено в його правах. Вказує, що оскаржувані накази прийняті на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а позовні вимоги позивача не ґрунтуються на доказах та фактичних обставинах. Разом з тим зазначив, що встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем Збройних Сил України військової частини є правовою підставою для невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2022 року.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторони та їх представників, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 14 березня 2022 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом за наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 55 від 14 березня 2022 року (а.с. 15).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 363-А від 19 листопада 2022 року призначено проведення службового розслідування відносно позивача за фактом невиконання наказу (а.с. 57)

За результатом проведеного службового розслідування, 10 грудня 2022 року складено акт службового розслідування на підставі, якого командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 295 від 10 грудня 2022 року, яким визнано відсутність вини ОСОБА_1 у відмові від виконання наказу, прийнято рішення по підготовці та подачі відповідних документів вищому штабу за підпорядкуванням з метою переміщення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 які, за рішенням військово-лікарських комісій, визнані обмежено придатними до військової служби з метою подальшого проходження служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с.а.с. 58, 59, 64).

Крім того, 14 грудня 2022 року тво командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 подано рапорт на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 вх. № 3515, яким він повідомляє, що станом на 14 грудня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 повинен був повернутись у місце розташування підрозділу 12 грудня 2022 року, однак станом на 14 грудня 2022 року звіту про повернення не надав на дзвінки не відповідає, у зв`язку з чим ОСОБА_3 просив провести службове розслідування (а.с. 66).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 267-СТ від 13 грудня 2022 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув 13 грудня 2022 року з відпустки за сімейними обставинами (а.с. 22).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №268-СТ від 14 грудня 2022 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 12 грудня 2022 року був безпідставно відсутній на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 ( а.с. 23).

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 396-А від 14 грудня 2022 року щодо проведення службового розслідування з метою уточнення обставин відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 (а.с.а.с. 67, 68).

За результатом проведеного службового розслідування, 05 січня 2023 року складено акт службового розслідування (а.с.а.с. 74, 75), яким встановлено, що в ході проведення розслідування встановлено, що 05 грудня 2022 року за № 3447 ОСОБА_1 видано відпускний квиток про відпустку за сімейними обставинами строком на 7 діб з 06 грудня 2022 року по 12 грудня 2022 року, відповідно до якого місцем повернення зазначено АДРЕСА_2 , дата повернення 12 грудня 2022 року (а.с. 28).

В поясненнях від 14 грудня 2022 року стрілець 1 відділення 3 взводу 3 стрілецької роти солдат ОСОБА_4 та радіотелефоніст 3 стрілецької роти солдат ОСОБА_5 підтвердили відсутність старшого солдата ОСОБА_1 в розташуванні підрозділу (а.с.а.с. 68, 69).

15 грудня 2022 року за фактом повернення ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 подано відповідну доповідь № 3686 (а.с.а.с. 73, 74).

В рамках розслідування 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 надав пояснення, про те що повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 13 грудня 2022 року о 20:00, затримався через складні погодні умови (а.с. 72).

21 грудня 2022 року офіцер - психолог військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 подав рапорт, яким повідомив, що ОСОБА_1 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 13 грудня 2022 року близько 20 години 00 хвилин (а.с. 71 (на звороті)).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3 від 05 січня 2023 року наказано: службове розслідування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №396-А від 14 грудня 2022 року вважати завершеним. Копію матеріалів службового розслідування передати начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та до військової прокуратури за місцем вчинення правопорушення. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби або особі, допущеній до виконання обов`язків за вищевказаною посадою за несвоєчасне повернення до військової частини без поважної причини, що по факту є самовільним залишенням частини з метою ухилитися від військової служби, не виплачувати військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року на підставі пункту 9.7 рішення Міністра Оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року щодо врегулювання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та премію за грудень 2022 року згідно пункту 5 Розділу XVI "Преміювання "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", який затверджений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та призупинити будь-які виплати за грудень 2022 року (а.с. 7).

Позивач із вищенаведеними наказом № 295 від 10 грудня 2022 року та наказом № 268-СТ від 14 грудня 2022 року не погоджується, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 пункту 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон України № 2232-XII) військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України.

Статтею 2 Закону України № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до статті 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Положеннями статей 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до статті 49 Статуту № 548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтями 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до статті 86 частини 1 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 розд. II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розд. II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Із матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 363-А від 19 листопада 2022 року призначено проведення службового розслідування відносно позивача за фактом невиконання наказу (а.с. 57)

За результатом проведеного службового розслідування, 10 грудня 2022 року складено акт службового розслідування на підставі, якого командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 295 від 10 грудня 2022 року, яким визнано відсутність вини ОСОБА_1 у відмові від виконання наказу, прийнято рішення по підготовці та подачі відповідних документів вищому штабу за підпорядкуванням з метою переміщення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 які, за рішенням військово-лікарських комісій, визнані обмежено придатними до військової служби з метою подальшого проходження служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с.а.с. 58, 59, 64).

Отже, службовим розслідуванням, визнано відсутність вини ОСОБА_1 у відмові від виконання наказу

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно із пунктом 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розд. V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розд.VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Крім того, слід вказати, що відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Суд зауважує, що рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Натомість, оскаржуваний позивачем наказ про результати службового розслідування може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, однак сам по собі таким рішенням не є, оскільки оскаржуваним наказом встановлено відсутність вини позивача.

Отже, оскаржуваний позивачем наказ про результати службового розслідування, самі по собі не створюють безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

Таким чином, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності таких дій та рішення.

Щодо посилань на порушення Порядку № 608 під час проведення службового розслідування, в частині не ознайомлення позивача із матеріалами службового розслідування, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 3 розд. IV Порядку № 608 передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця пунктом 2 розд. IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Суд зауважує, що дійсно позивач має право на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу відмовлено відповідачем при реалізації даного права.

Крім того, суд зауважує, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Разом з тим, допущене військовою частиною порушення щодо порядку ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом є неістотним та не може мати своїм наслідком визнання протиправним та скасування вказаного наказу.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, відповідно до якої ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Щодо оскаржуваного наказу Військової частини НОМЕР_1 №268-СТ від 14 грудня 2022 року, яким зафіксовано відсутність солдата ОСОБА_1 12 грудня 2022 року на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , суд зауважує наступне.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 267-СТ від 13 грудня 2022 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув 13 грудня 2022 року з відпустки за сімейними обставинами (а.с. 22).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №268-СТ від 14 грудня 2022 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 12 грудня 2022 року був безпідставно відсутній на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 (а.с. 23).

За результатом проведеного службового розслідування, 05 січня 2023 року складено акт службового розслідування (а.с.а.с. 74, 75), яким встановлено, що в ході проведення розслідування встановлено, що 05 грудня 2022 року за № 3447 ОСОБА_1 видано відпускний квиток про відпустку за сімейними обставинами строком на 7 діб з 06 грудня 2022 року по 12 грудня 2022 року, відповідно до якого місцем повернення зазначено АДРЕСА_2 , дата повернення 12 грудня 2022 року (а.с. 28).

В поясненнях від 14 грудня 2022 року стрілець 1 відділення 3 взводу 3 стрілецької роти солдат ОСОБА_4 та радіотелефоніст 3 стрілецької роти солдат ОСОБА_5 підтвердили відсутність старшого солдата ОСОБА_1 в розташуванні підрозділу (а.с.а.с. 68, 69).

15 грудня 2022 року за фактом повернення ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 подано відповідну доповідь № 3686 (а.с.а.с. 73, 74).

В рамках розслідування 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 надав пояснення, про те що повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , 13 грудня 2022 року о 20:00, затримався через складними погодними умовами (а.с. 72).

21 грудня 2022 року офіцер - психолог військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 подав рапорт, яким повідомив, що ОСОБА_1 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 13 грудня 2022 року близько 20 години 00 хвилин (а.с. 71 (на звороті)).

Так, оскаржуваним наказом №268-СТ від 14 грудня 2022 року зафіксовано, що позивач 12 грудня 2022 року був безпідставно відсутній на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 (а.с. 23).

При цьому, із пояснень позивача від 21 грудня 2022 року, останній підтвердив свою відсутність саме 12 грудня 2022 року на місці несення служби у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , оскільки останній повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 13 грудня 2022 року о 20:00, у зв`язку із складними погодними умовами (а.с. 72).

Слід зазначити, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена статтями 407-408 Кримінального кодексу України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

При цьому, нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби без поважних причин до частини або на службу в установлений строк.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Поважними причинами затримки із відпустки можуть бути непередбачені перешкоди у сполученні, хвороба військовослужбовця, пожежа або стихійне лихо, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував.

Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, у разі призначення або переведення до нового місця служби командир (начальник) військової частини доповідає своєму безпосередньому командиру та повідомляє начальнику органу військової служби правопорядку (ВСП) усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення. Після усного донесення та повідомлення протягом доби командир подає письмову доповідь.

Відтак, у суду наявні достатні підстави вважати, що позивач безпідставно був відсутній на військовій службі.

Крім того, судом також не здобуто доказів, які б свідчили про поважність причин не з`явлення на службу та подання позивачем рапорту або оформлення військовою частиною наказу про звільнення від виконання службових обов`язків.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що причини відсутності на службі, не можуть бути визнані поважними, а відтак спірний наказ є правомірним.

Водночас, щодо призупинення виплати позивачеві грошового забезпечення, встановленого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 3 від 05 січня 2023 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3 від 05 січня 2023 року наказано: службове розслідування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №396-А від 14 грудня 2022 року вважати завершеним. Копію матеріалів службового розслідування передати начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та до військової прокуратури за місцем вчинення правопорушення. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби або особі, допущеній до виконання обов`язків за вищевказаною посадою за несвоєчасне повернення до військової частини без поважної причини, що по факту є самовільним залишенням частини з метою ухилитися від військової служби, не виплачувати військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року на підставі пункту 9.7 рішення Міністра Оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року щодо врегулювання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та премію за грудень 2022 року згідно пункту 5 Розділу XVI "Преміювання "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", який затверджений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та призупинити будь-які виплати за грудень 2022 року (а.с. 7).

Відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 року (далі по тексту - Порядок №260) військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема за невихід на службу (навчання) без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до пункту15 Розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Факт відсутності позивача на службі з 12 грудня 2022 року встановлено за результатами службового розслідування та не заперечується позивачем у поданому позові.

Відтак, у відповідача були наявні підстави для призупинення виплати грошового забезпечення за місяці відсутності на службі.

Таким чином, відсутність порушення прав позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності таких дій та рішення.

Окрім того, суд зауважує, що призупинення виплати грошового забезпечення позивача у зв`язку із встановленням обставин відсутності позивача на службі було здійсненне наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3 від 05 січня 2023 року, який позивачем не оскаржувався та на час розгляду даної справи є чинним.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, від 09.12.1994, справа "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91; від 21.01.1999, справа "Гарсія Руїз проти Іспанії") - Суд нагадав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко