Справа № 240/22875/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/22875/24

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 23.02.2021 № Ф-8770-25 на суму 41169,94 грн;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом коригування суми податкового боргу на суму, визначену у вимозі про сплату боргу від 23.02.2021 № Ф-8770-25.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 17.07.2014 він був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З 01.08.2014 по 31.03.2017 перебував на спрощеній системі оподаткування (друга група), з 01.04.2017 по 03.07.2024 - на загальній системі оподаткування, однак підприємницьку діяльність фактично не здійснював, дохід не отримував. Відповідно до інтегрованої картки платника облікових даних з інформаційної системи «Податковий блок» за позивачем за період 2014-2020 роки рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 41169,94 грн, у зв`язку з чим Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8770-25 від 23.02.2021 на цю суму, яку позивач не отримував. Фізичні особи-підприємці зобов`язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, разом із тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, законом не врегульовано. На думку позивача, виключається обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем у період, коли він був зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримував дохід від неї.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного від 26.11.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У поданому до суду 12.12.2024 відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та вказав, що спірну вимогу було надіслано 03.09.2021 податковим органом за зареєстрованою адресою позивача та вона вважається належним чином врученою 13.09.2021 (повернуто «за закінченням терміну зберігання»), а строк на її оскарження пропущено в розумінні норм ст. 122 КАС України. Згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем, ОСОБА_1 17.07.2014 було здійснено державну реєстрацію як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування. У період з 01.08.2014 по 31.03.2017 він перебував на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2 група), у подальшому на загальній системі. Відповідно до відомостей, одержаних від державного реєстратора в електронному вигляді, 03.07.2024 до Єдиного державного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням. Відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» обліковувалася заборгованість на загальну суму 41169,94 грн. За даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, позивач не перебував у трудових відносинах з жодним з роботодавців, а отже єдиний внесок за нього не перераховувався. Відповідач за наявної у позивача недоїмки з ЄСВ правомірно прийняв і надіслав вимогу від 23.02.2021 № Ф-8770-25 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 41169,94 грн.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяви по суті справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 17.07.2014 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

03.07.2024 було внесено запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 , стан платника податків: припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).

У зв`язку з наведеним, в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 відбувались нарахування єдиного внеску, внаслідок чого станом на 31.01.2021 за позивачем числилась заборгованість на загальну суму 41169,94 грн.

Податковим органом прийнято вимогу від 23.02.2021 № Ф-8770-25 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 41169,94 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлює Податковий кодекс України (тут і надалі - в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2014 включно) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу (п. 3).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 р. № 77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015) було викладено пункту 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI в такій редакції:

"єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності з 11.10.2017), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з частиною одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2015) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції з 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2017 установлено у місячному розмірі на рівні 3200 гривень.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 дорівнював 3723 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2019 визначено на рівні 4173 гривні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2020визначено на рівні 4723 гривні.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2013 році - 398,01 грн на місяць (1147,00 грн х 34,7 %), 1194,03 грн на квартал (398,01 грн х 3);

- у 2014 та у 2015 роках - 422,65 грн на місяць (1218,00 грн х 34,7%), 1267,95 грн на квартал (422,65 грн х 3);

- у 2017 році - 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%), 2112,00 грн на квартал (704,00 грн х 3);

- у 2018 році - 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%), 2457,18 грн на квартал (819,06 грн х 3);

- у 2019 році - 918,06 грн на місяць (4173,00 грн х 22%), 2754,18 грн на квартал (918,06 грн х 3);

- у 2020 році - 1039,06 грн на місяць (4723,00 грн х 22%), 3117,18 грн на квартал (1039,06 грн х 3).

Згідно з частиною сьомою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції до 10.10.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства юстиції фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі-Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера «У» (узгоджена вимога).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, у органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), зокрема, фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.

Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Як зазначено вище, Головним управлінням ДПС у Житомирській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-8770-25 якою, позивачу нараховано до сплати заборгованість з єдиного соціального внеску на загальну суму 41169,94 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про відсутність у нього обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску у зв`язку з відсутністю доходів, з приводу чого суд зазначає таке.

З 01.08.2014 по 31.03.2017 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (друга група), з 01.04.2017 по 03.07.2024 - на загальній системі оподаткування, що не заперечується сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 станом на 31.01.2021 позивачем не сплачено нарахування з єдиного соціального внеску на загальну суму 41169,94 грн, а саме:

- за липень-вересень 2014 року на суму 845,30 грн по терміну сплати 20.10.2014;

- жовтень-грудень 2014 року на 1267,95 грн по терміну сплати 20.01.2015;

- січень - березень 2015 року 1267,95 грн по терміну сплати 20.04.2015;

- січень-грудень 2017 року 8448,00 грн, по терміну сплати 09.02.2018;

- за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.04.2018;

- за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018;

-за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018;

-за жовтень- грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019;

- за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019;

- за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.07.2019;

- за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019;

- за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020;

- за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020;

- за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020;

- за липень-вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020;

- за жовтень - листопад 2020 на суму 2200,00 грн по терміну сплати 19.01.2021.

Вказані пояснення підтверджуються відомостями з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску.

Суд зазначає, що норми Закону № 2464-VI в редакції, яка була чинна у період з 01.07.2013 по 31.12.2017 (період, за який позивачу було нараховано ЄСВ як фізичній особі-підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування), не містили положень щодо відсутності у фізичної особи-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, обов`язку сплати єдиного соціального внеску у разі відсутності у неї доходу у відповідний звітний період.

Так, пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2017) визначав таке право лише для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування.

У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача на відсутність у нього як у фізичної особи-підприємця, який перебував на спрощеній системі оподаткування, обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за відповідний період є помилковими.

Період перебування позивача на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2016 по 31.12.2016 передбачав здійснення нарахування та сплати єдиного соціального внеску лише у разі отримання підприємцем доходів або прийняття ним самостійного рішення про таке нарахування, однак матеріали справи свідчать, що за 2016 рік контролюючий орган не нараховував позивачеві ЄСВ.

Щодо періоду перебування позивача як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування 2017 року суд зазначає, що Закон № 2464-VI (в редакції Закону № 1774-VIII) у вказаний період визначив обов`язок фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, сплати єдиного соціального внеску у розмірі, який не може бути менше розміру мінімального страхового внеску, та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Отже, позивач був зобов`язаний здійснювати сплату єдиного соціального внеску навіть за умови відсутності у нього доходу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати позивачем нарахованого єдиного соціального внеску.

З огляду на вказане, суд вважає, що прийняття Головним управлінням ДПС у Житомирській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі інформації з інтегрованої картки позивача з єдиного соціального внеску відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція виловлена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16 та від 05.02.2019 у справі № 813/3060/16.

Суд звертає увагу, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 23.01.2020 у справі № 480/4656/18, від 04.11.2021 у справі № 140/3209/19 від 18.02.2022 у справі № 420/4911/20.

З 01.01.2021 набули чинності зміни, внесені Законом України від 13.05.2020 № 592-IX щодо усунення дискримінації за колом платників, зокрема, статтю 4 Закону № 2464-VI доповнено частиною шостою, згідно якою (в редакції Закону України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 14.12.2021 № 1946-IX) особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинною редакцією Закону № 2464-VI уже чітко визначено, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів на підтвердження його працевлаштування у період, за який йому нараховано єдиний соціальний внесок згідно із оскаржуваною вимогою, та матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального.

За даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_1 у спірний період не перебував в трудових відносинах з жодним з роботодавців, а отже єдиний внесок за нього не сплачувався.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів сплати ним єдиного соціального внеску, а тому суд вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-8770-25 на суму 41169,94 грн прийнята відповідачем правомірно та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат у відповідності до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 18 лютого 2025 р.

18.02.25