Справа № 380/26163/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17 лютого 2025 рокусправа № 380/26163/24
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Генерала Григоренка, 3 у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області №4020/с від 17.07.2024, яким відповідно до п.п.1 п.1 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби переміщено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0062061), на посаду поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно- раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши його з посади поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП, з 18 липня 2024р., встановивши посадовий оклад у розмірі 2470 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 відсотків;

- поновити ОСОБА_1 (0062061) на посаді поліцейського поліції відділення поліції № 2 сектору реагування патрульної Золочівського РВП ГУНП.

Ухвалою від 06.01.2025 суддя встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Позивач подав до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Зазначене клопотання мотивоване тим, що строк на звернення до суду з позовом пропущений у зв`язку з тим, що наказом ГУНП у Львівській області від 23.07.2024 № 82 о/с дск (зі змінами внесеними наказом ГУНП у Львівській області від 20.08.2024 № 106 о/с дск) з 23.07.2024, відряджений до особливого розпорядження (але не більше ніж на 180 діб) до навчально-тренувального відділу «Верещиця» Львівського державного університету внутрішніх справ батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області, для участі у підготовці з виконання бойових (стрілецьких) завдань під час воєнного стану. Термін встановлено відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 08.10.2024 № 140 о/с дск «Про встановлення терміну відрядження» з 23.07.2024 по 04.10.2024 (74 доби). Наказом ГУНП у Львівській області від 25.10.2024 № 151 о/с дск, відряджений до особливого розпорядження (але не більше ніж на 180 діб) до ГУНП у Волинській області для виконання обов`язків на посадах командування, штабів та ротних тактичних груп батальйонів ЗБП «Скеля», утворених відповідно до наказу НПУ від 22.04.2024 № 426 дск ГУНП у Львівській області № 275562025 від 24.01.2025 (зі змінами), у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі- ОТУ «Волинь») в межах Волинської області. Термін встановлено відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 09.12.2024 № 171 о/с дек «Про встановлення терміну відрядження» з 26.10.2024 по 10.12.2024 (46 діб). Разом з тим, старший сержант поліції ОСОБА_1 в періоди з 03.06.2024 пo 18.06.2024, з 19.06.2024 по 04.07.2024, з 21.09.2024 пo 18.10.2024, з 12.12.2024 пo 09.01.2025, перебував на лікуванні.

Отже, позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом у зв`язку із тим, що переміщення його на іншу посаду відбулось в іншу місцевість, де він був позбавлений можливості вчасно подати такий у зв`язку із умовами служби. Разом з тим, такий строк пропущений і через те, що у вказаний період часу він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності через хворобу, тобто причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин першої, третьої та шостої статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Частина друга статті 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд, надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов`язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України. Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною другою статті 68 Конституції України.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).

Спір у цій справі виник у зв`язку із незаконним, на думку позивача, переведенням на іншу посаду.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина п`ята статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту таких норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з оскарженого наказу, позивач ознайомлений з ним 18.07.2024.

Проте з позовом до суду позивач звернувся лише 24.12.2024, тобто з пропуском визначеного строку.

Суддя, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, дійшов таких висновків.

Суддя звертає увагу на те, що у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач наводить ті самі аргументи, викладені у клопотанні про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, доданого до позовної заяви.

Суддя встановив, що згідно з виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 03.06.2024 пo 18.06.2024, з 19.06.2024 по 04.07.2024, з 21.09.2024 пo 18.10.2024, з 12.12.2024 пo 09.01.2025.

Отже з медичної документації позивача вбачається, що лише частина пропущеного строку звернення до суду охоплюється перебуванням на лікуванні, водночас строк на звернення до суду з позовом сплив 18.08.2024, тобто, ще до настання відповідних періодів перебування позивача на лікуванні.

Суд критично оцінює аргументи позивача про те, що переведення в іншу місцевість несення служби позбавило його можливості вчасно звернутися до суду, оскільки, по-перше, позивач відряджався з 23.07.2024 по 04.10.2024, а потім з 26.10.2024 по 10.12.2024, тобто існував проміжок часу з 18.07.2024 по 22.07.2024 та з 19.10.2024 по 25.10.2024, коли позивач не перебував у відрядженні та на лікуванні; а, по -друге, позивач жодним чином не обґрунтував яким чином відрядження та умови несення служби перешкоджали зверненню до суду.

Суддя також враховує, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, така допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Отже, з метою захисту своїх прав, позивач міг скористатись правом на професійну правничу допомогу, проте таким правом не скористався.

Суддя зазначає, що позивач перебував у навчально-тренувальному відділі "Верещиця" Львівського державного університету внутрішніх справ батальйону поліції особливого призначення "Корпус оперативно-раптової дії", розташованого у Львівській області, потім у складі оперативно-тактичного угруповування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на території Волинської області, які не відносяться до зони бойових дій.

Суддя акцентує увагу на тому, що позов підписаний позивачем та скерований до суду 24.12.2024, тобто під час перебування його на стаціонарному лікуванні, що свідчить про те, що такі обставини не перешкоджали зверненню до суду.

Інших причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом позивач не зазначає.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ), оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Таким чином, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З огляду на встановлені обставини, суд висновує, що причини пропуску строку звернення до суду з позовом є неповажними, а тому у задоволенні заяви позивача необхідно відмовити повністю.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строку звернення до суду, та без підтвердження позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, а тому існують достатні підстави для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 240, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити повністю.

Причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович