Справа № 216/7779/24
Суддя: ГАЙТКО Л. А.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/7779/24
провадження №2-а/216/16/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Гайтко Л.А.

секретар судового засідання - Маленька Т.О.

без участі сторін та без застосування технічного запису згідно зі ст. 229 КАС України

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення .

У своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3138004 від 26.09.2024 р., винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 (шістдесят) копійок.

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Інни Подгородньої № 502/24 від 23.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної справи відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А., та ухвалою суду від 26.12.2025 року прийнято до свого провадження, призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20.01.2025 року, стороною відповідача подано до суду відзив по справі, у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3138004 від 26.09.2024 року залишити без змін.

04.02.2025 року, судом отримано відповідь на відзив від представника позивача по справі адвоката Зайцева О.В., у якому він наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розгляд справи здійснено судом в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 вересня 2024 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Лопатою Іваном Вікторовичем винесено постанову серія ЕНА №3138004 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.126 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

ОСОБА_1 з постановою категорично не згодний, стверджує, що жодного правопорушення він не вчиняв, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні в розумінні ст.ст.73-76 КАС України докази, що могли б свідчити про вчинення останнім адміністративного правопорушення, а складена постанова про накладення адміністративного стягнення сама по собі не є окремим доказом винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки по своїй правовій природі відображає не фактичні обставини події, а лише думку особи, яка її складає, про ці події (аналогічну позицію висловив Верховний суд у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду, у рішенні №338/1/17 від 26.04.2018).

Так, диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством

У п.2.1 ПДР визначено вичерпний перелік документів, який при собі повинен мати водій, зокрема відповідно до підпункту б) у водія повинен бути реєстраційний документ на транспортний засіб.

Частинами 1, 2, 3 ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Зважаючи на викладене, аналізуючи положення ПДР та КУпАП можна дійти до висновку, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, уповноваженим співробітникам органів Національної поліції необхідно здобути докази на яких зафіксовано та на підставі яких можна беззаперечно встановити, що саме певна особа керувала транспортним засобом та не мала при собі реєстраційний документ на нього.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів у вказаній вище категорії справ, покладається саме на співробітників органів Національної поліції.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №23-рп/2010 від 22.10.2010 р. зазначає, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Однак як вбачається з матеріалів справи, під час складання оскаржуваної постанови відповідачем вказані вище вимоги та принципи повністю проігноровані, останнім не з`ясовано всіх основних обставин справи, а саме чи здійснював безпосередньо ОСОБА_1 функції по керуванню будь якого транспортного засобу 26.09.2024 року та чи дійсно у останнього був відсутній реєстраційний документ на відповідний транспортний засіб.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Таким чином, оспорювана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, за змістом якої обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку, однак вказана постанова не містить посилання на достатні та допустимі докази вчинення позивачем вказаного адміністративного порушення.

Так, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ч.1 ст.268 КУпАП та ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, вказана вимога закріплена у ч.4 розділу 4 Інструкції, яка затверджена наказом №1376 від 06.11.2015 року.

Відповідачем при винесенні постанови ЕНА №3138004 проігноровані вимоги ч.4 розділу 4 зазначеної Інструкції, оскільки позивачу не були роз`яснені його права, у зв`язку із чим останнього позбавлено можливості здійснювати свій захист.

Факт того, що ОСОБА_1 не роз`яснені усі його права також підтверджується відсутністю відповідної інформації у складеній відповідачем постанові.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В силу ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 2 та 3 ст. 62 Конституції України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Водночас ч.2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, дії інспектора УПП в Чернігівській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Лопати І.В., щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без врахування пояснень позивача, за відсутності будь яких доказів вини останнього, а саме фіксації того факту, що безпосередньо позивачем здійснювалось керування транспортним засобом «MAN», р.н. НОМЕР_2 - є протиправними, а відтак винесена 26.09.2024 року постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

При цьому у ОСОБА_1 при собі мався тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_3 на згаданий вище вантажний автомобіль, який останній неодноразово пред`являв інспектору УПП в Чернігівській області ДПП, старшому лейтенанту поліції Лопаті І.В., однак останнім вказаний документ був проігнорований, оскільки на його думку він є чинним при фактичній наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», в якій в абзаці 6 ч.16 зазначено, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Аналізуючи вказану вище норму, можна дійти обґрунтованого висновку, що тимчасовий реєстраційний талон сам по собі є окремим правомочним документом, на підставі якого інша довірена власником транспортного засобу особа, може у законний спосіб використовувати його.

Згаданий вище порядок, як і інші нормативно правові документи, не передбачають обов`язкової наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу під час його використання на підставі тимчасового реєстраційного талону.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається зі змісту спірної постанови, в розділі «Додаються» зазначено відеозапис з бодікамери, номер якої, у зв`язку з нечитабельністю даного документа, зазначити неможливо, з відзиву ж сторони відповідача номер даної бодікамери встановити також неможливо, оскільки в тексті відзиву є посилання на бодікамеру за № 47067, а в іншому абзаці на бодікамеру № 473406.

Між тим, відповідно до пояснень відповідача, відображених у відзиві на адміністративний позов, наведений відеозапис у останнього не зберігся з огляду на обмежений строк його зберігання.

Інших доказів, передбачених ст. 72 КАС України, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху, матеріали адміністративної справи не містять та відповідачем до суду надано не було.

Отже, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відображеного в оскаржуваній постанові, а тому, в силу приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, спірна постанова підлягає скасуванню з закриттям провадженням у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає від сторони обвинувачення такого рівня доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності наведених у протоколі обставин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

З вищевикладеного виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» (заява 15175/89) Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідач не надав доказів про те, що позивач порушив вимоги ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, тому вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а прийняте поліцейським рішення про притягнення позивача до відповідальності є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення обґрунтовані і підлягають задоволенню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 15, 77, 241-244, 246, 251, 255, 286, 295 КАС України, Конституції України, положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права», суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3138004 від 26.09.2024 р., винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. ГАЙТКО