Справа № 240/18496/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18496/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

17 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально управління Міністерства юстиції (Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально управління Міністерства юстиції (Київ) щодо не вжиття заходів по зняттю арешту із зарплатних рахунків НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» та НОМЕР_2 в АТ «УКРСІББАНК», з виключенням відомостей про виконавчі провадження ВП№55769330 та ВП№54200943 з єдиного державного реєстру боржників та зобов`язання вчинити відповідні дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відповідача перебувало зведене виконавче провадження №57732031 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, до складу якого входили такі виконавчі провадження:

- №65564279 зі примусового виконання виконавчого листа №295/3315/20 від 18 травня 2021 року, виданого Богунським районний судом міста Житомира, про стягнення на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 134968,62 грн;

- №65609647 зі примусового виконання виконавчого листа №295/3315/20 від 18 травня 2021 року, виданого Богунським районний судом міста Житомира, про стягнення на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 3153,00 грн;

- №55769330 зі примусового виконання постанови №1141/10100/17 від 15 грудня 2017 року, виданої Житомирською митницею ДФС, про стягнення на користь Житомирської митниці ДФС штрафу в сумі 8500,00 грн;

- №54200943 зі примусового виконання виконавчого листа №363/17 від 06 квітня 2017 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення на користь Житомирської ОДПІ податкового боргу в сумі 100822,05 грн;

- №67993838 зі примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-11247-17 від 23 лютого 2021 року, виданої ГУ ДПС у Житомирській області, про стягнення на користь ГУ ДПС у Житомирській області боргу зі сплати ЄСВ в сумі 47528,97 грн.

У ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що обумовило прийняття 25 липня 2024 року постанов про виведення названих вище виконавчих проваджень із зведеного виконавчого провадження.

Того ж дня по виконавчим провадженням №54200943 та №67993838 прийняті постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках.

Також суд зауважує, що 25 липня 2024 року по всім названим вище виконавчим провадженням прийняті постави про повернення виконавчих документів стягувачам, якими виконавчі провадження були завершеними відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчі документи були повернуті стягувачу.

При цьому, на виконанні в Богунському відділі ДВС у місті Житомирі Центрально управління Міністерства юстиції (Київ) перебувають виконавчі провадження №75918301 з примусового виконання постанови №1141/10100/17 від 15 грудня 20217 року, виданої Житомирською митницею ДФС, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Житомирської митниці ДФС штрафу в сумі 8500,00 грн, що підлягала виконанню у рамках виконавчого провадження №55769330, та №76180972 з примусового виконання виконавчого листа №3632017 від 06 квітня 2017 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Житомирської ОДПІ податкового боргу в сумі 100822,05 грн, що підлягав виконанню у рамках виконавчого провадження №54200943.

У межах названих виконавчих проваджень державним виконавцем 30 серпня 2024 року здійснено звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 шляхом винесення та направлення відповідних постанов до Військової частини НОМЕР_3 для відрахування 20% із заробітної плати.

Однак, при цьому арешт за попередніми (що перебували у складі зведеного виконавчого провадження) вже завершеними виконавчими провадженнями №54200943 та №67993838, державним виконавцем не знято.

Уважаючи бездіяльність по не знаттю арешту з майна протиправною, ОСОБА_1 подав цей позов до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України №1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 названої правової норми виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 статті 48 Закону України №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини 2 статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За приписами статті 56 Закону України №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, частиною 2 статті 48 Закону України № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20.

За змістом положень частини 5 статті 37 Закону України № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 37 Закону України № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України № 1404-VIII не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини 3 статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Такий механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини 5 статті 37 Закону України № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до пункту 2 статті 37 Закону України № 1404-VIII, не передбачає зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника та інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання виконавчого документа.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що рахунки, на які накладений арешт постановами від 25 липня 2024 року у межах виконавчих проваджень №54200943 зі примусового виконання виконавчого листа №363/17 від 06 квітня 2017 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення на користь Житомирської ОДПІ податкового боргу в сумі 100822,05 грн та №67993838 зі примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-11247-17 від 23 лютого 2021 року, виданої ГУ ДПС у Житомирській області, про стягнення на користь ГУ ДПС у Житомирській області боргу зі сплати ЄСВ в сумі 47528,97 грн, є рахунками для виплати заробітної плати, суд зауважує на таке.

Як зазначено вище приписами частини 2 статті 48 Закону України № 1404-VIII закріплено невичерпний перелік коштів, розміщених на рахунках, звернення стягнення та накладення арешту на які забороняється.

Згідно із пунктом 1 частини 4 статті 59 Закону України № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно долучених до позовної заяви доказів, а саме довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» від 13 червня 2024 року №506, ТВБВ №10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області підтверджує, що на ім`я ОСОБА_1 з 13 червня 2024 року відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 , який використовується в тому числі і для зарахування заробітної плати.

На підтвердження того, що рахунок НОМЕР_2 в АТ «УКРСІББАНК» має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що розміщені на такому рахунку, заборонено законом, позивач жодних доказів не надав.

Тим часом згідно довідки АТ «УКРСІББАНК» від 25 жовтня 2024 року №135/61-02-03, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження №76180972, комія яких надана на вимогу ухвали суду відповідачем, станом на день її видачі ОСОБА_1 має відкритий картковий рахунок НОМЕР_2 , який використовується для зарахування заробітної плати.

На переконання суду такі довідки не спростовують факт використання названих рахунків для інших цілей, окрім як для зарахування виключної заробітної плати.

Виписки по зазначеним рахункам, приєднані до позовної заяви, також не підтверджують, що такі мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, розміщені на них, заборонено законом.

З огляду на викладене суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що названі ним рахунки є рахунками для виплати заробітної плати.

Під час розгляду справи судом представник позивача також наголошував, що накладення арешту на зазначені рахунки згідно постанов від 25 липня 2024 року у межах виконавчих проваджень №54200943 та №67993838 обумовлює неможливість виконання інших виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відповідача на момент звернення з цим позовом до суду.

Згідно наданих відповідачем на вимогу ухвали суду доказів, постановою від 05 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження №76180972 з примусового виконання виконавчого листа №3632017 від 06 квітня 2017 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Житомирської ОДПІ податкового боргу в сумі 100822,05 грн, що підлягав виконанню у рамках виконавчого провадження №54200943.

Також постановою від 29 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження №75918301 з примусового виконання постанови №1141/10100/17 від 15 грудня 20217 року, виданої Житомирською митницею ДФС, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Житомирської митниці ДФС штрафу в сумі 8500,00 грн, що підлягала виконанню у рамках виконавчого провадження №55769330.

Тим часом платіжна інструкція №17551 від 28 жовтня 2024 року у межах виконавчого провадження №76180972 виконана частково на суму 252,19 грн, а платіжна інструкція №18218 від 31 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження №75918301 повернута без виконання, оскільки зазначений рахунок заблокований, що унеможливлює проведення операцій на ньому. Обидві інструкції направлялись для проведення списання з рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ «УКРСІББАНК».

Жодних застережень про те, що рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «УКРСІББАНК» заблокований саме у зв`язку з виконанням постанов від 25 липня 2025 року про накладення арешту у межах виконавчих проваджень №54200943 та №67993838, зазначені платіжні інструкції не містять. Так само не надано таких доказів і позивачем.

При цьому суд зауважує, що банківське повідомлення, долучене як додаток до заяви позивача про зняття арешту від 29 серпня 2024 року, яка долучена до позовної заяви, містить інформацію лише про дату блокування 15 серпня 2024 року, що, на переконання суду, ставить під сумнів аналізовані твердження та аргументи позивача, оскільки не містить інформації ані про те, на виконання якого виконавчого провадження заблоковано рахунок, ані про те, що з такого рахунку не можуть бути вчинено списання на виконання платіжних інструкцій органу виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку вимогами позивача про зобов`язання відповідача виключити відомості про виконавчі провадження ВП№55769330 та ВП№54200943 з Єдиного реєстру боржників, суд зауважує на таке.

Статтею 9 Закону України № 1404-VIII визначено, що Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Банки, небанківські надавачі платіжних послуг, емітенти електронних грошей у разі відкриття або закриття рахунку/електронного гаманця фізичній або юридичній особі, внесеній до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей, зобов`язані у день відкриття або закриття рахунку/електронного гаманця повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця. Порядок надання такої інформації та форма повідомлення встановлюються Національним банком України за погодженням із Міністерством юстиції України.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та/або на кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях боржника в банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Укладення ротягом строку, зазначеного в частині 3 цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним, крім випадків продажу у процесі приватизації майна, яке входить до складу єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, внесеного до Єдиного реєстру боржників.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною 4 статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Під час розгляду справи суд установив, що визначені наведеною правовою нормою підстави для виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про позивача відсутні.

Додатково суд зауважує, що на момент розгляду справи судом на виконанні у відповідача перебувають виконавчі провадження, боржником у яких є позивач. Окрім того, інформація про номери виконавчих проваджень не є відомостями, які визначені приписами Закону України № 1404-VIII для внесення до Єдиного реєстру боржників.

Наведене у своїй сукупності на переконання суду свідчить про відсутність підстав для задоволення розглядуваних позовних вимог.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.