Справа № 160/32052/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
03 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у якій просить:
- визнати протиправною відмову Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою працездатності у розмірі 25 %, оформлену протоколом засідання № 17/в від 16.08.2024;
- зобов`язати Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову.
09 грудня 2024 року ухвалою суду було залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн, або обґрунтоване клопотання з належними та допустимими доказами.
27 грудня 2024 року представник позивача подала до суду заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі суду від 09 грудня 2024 року, в якій зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Для додаткового підтвердження наявності у позивача статусу учасника бойових дій та підстав для звільнення його від сплати судового збору при зверненні із цим позовом, до заяви додано фотокопію відповідного посвідчення.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він в період з 23.04.2022 по 21.07.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 21.08.2023 його було направлено на медико-соціальну експертизу на обстеження та винесення рішення на предмет огляду та встановлення інвалідності та ступеня втрати працездатності, із отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, згідно протоколу засідання 20 регіональної ВЛК №1263 від 11.08.2023. Відповідно до Довідки від 19.12.2023 №003622 позивачу визначено втрату працездатності у 25%, яку позивач отримав у січні 2024 року. Проте з вказаним рішенням не погодився. У серпні 2024 року позивач отримав рішення МСЕК №1 м. Дніпро від 25.07.2024, яким відмовлено у визнанні позивача інвалідом, про що видано Довідку №324 від 25.07.2024. Одночасно із поданням скарги він подав до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності у розмірі 25%. Проте протоколом №17/в від 16.08.2024 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через пропуск тримісячного строку після звільнення з військової служби. Вважає відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності у розмірі 25% безпідставною, незаконною . Вказує, що не міг звернутися у встановлений строк у зв`язку з відсутністю необхідних документів, відтак причини пропуску є поважними та сталися з об`єктивних підстав. З урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 30.12.2024 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 263 КАС України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
14.01.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що Згідно із пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Позивача звільнено 21.07.2023, а ступніть втрати працездатності встановлено 19.12.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Позивачем не надав жодних доказів того, що він був позбавлений можливості вчасно звернутися за висновком про ступінь втрати працездатності, а також чи вживав всіх необхідних заходів для цього.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом з матеріалів справи встановлено, що в період з 23.04.2022 по 21.07.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до Довідки від 28.06.2023 №1420 ОСОБА_1 у період з 12.06.2022 по 13.07.2022 та з 13.07.2022 по 27.08.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в м. Бахмут Донецької області.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 08.09.2022 №1202 сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 08.09.2022, відповідно до якої встановлено:
- стан після перенесення вибухової травми (07.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому, наслідки акуботравми у вигляді підгострої правобічної нейросенсорної приглуховатості зі сприйняття шепітної мови до 3 метрів на кожне вухо Травма . Так, повязана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня)
- легко виражений астено-вегетативний синдром змішаного генезу з виходом у стійку компенсацію Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби
- інші Захворювання Ні не пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 15.03.2023 №955 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 сержанта ОСОБА_1 , відповідно до якого встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання , поранення, контузії, куліцтва: стан після операції (11.03.2023): лапароскопічної холецистекомії, дренування черевної порожнини з приводу поліпозу жовчного міхура, хронічного халециститу в стадії загострення Захворювання, ТАК, повязане з проходженням військової служби. На підставі статті 56 графи ІІ Розкладу вхороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 05.05.2023 №258 проведено медичний огляд ВЛК КНН «Міська клінічна лікарня №6» ДМР сержанта ОСОБА_1 , відповідно до якої встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: стан після операції (25.04.2023) гемороїдектомія засобом біозварювання з приводу діагноза: хронічний комбінований геморой ІІІ ступеню, ускладнений ректальною кровотечою Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 44 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.07.2023 №4150 встановлено, що 04.08.2022 сержант ОСОБА_1 одержав «Мінно-вибухову травму. Закриту черепно-мозкову травму. Акуботравму. Отруєння парами ракетного топлива». За обставин: 04.08.2022 під час відбиття збройного нападу, захисту Батьківщини в населеному пункті Верхньокамянське Донецької області, артилерійського обстрілу збройних сил російської федерації. Вважати поранення сержанта ОСОБА_2 таким, що сталося під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від нападу збройних сил російської федерації на території України в населеному пункті Верхньокамянське Донецької області та не пов`язане із вчиненням злочину, та не є наслідком дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Під час бойових дій сержант ОСОБА_3 перебував в засобах індивідуального захисту, а саме в шоломі кевларовому та бронижелеті.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1263 від 11.08.2023): травма сержанта ОСОБА_1 , 1971 р.н., яка підтверджується довідкою про обставини травми №4150 від 20.07.2023, виданою командиром в/ч НОМЕР_2 , військово-медичними документами та документами лікувальних закладів МОЗ України: Травма: «Наслідки мінно-вибухової травми (04.08.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, Акуботравма» - ТРАВМА, ТАК, ПОВЯЗАНА ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Травма: «Стан після перенесеної мінно-вибухової травми (07.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому, наслідки акуботравми у вигляді підгострої правобічної нейросенсорної приглуховатості зі сприйняттям шепітної мови до 3 метрів на кожне вухо» - ТРАВМА, ТАК, ПОВЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ». Захворювання «Легко виражений астено-вегетативний синдром змішаного генезу з виходом в стійку компенсацію» - ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ».
Відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6349 ОСОБА_1 в період з 06.11.2023 по 14.11.2023 перебував на стаціонарному лікуванні.
Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №003622 від 19.12.2023 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної придатності у відсотках: 25% (підстава акт огляду МСЕК №1733).
У період з 28.05.2024 по 07.06.2024 відповідно до Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3320 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум (далі Комісія МОУ) від 16.08.2024 року № 17/в (п.91), комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
В обґрунтування рішення комісія зазначила: « Сержанту в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), кого 21.07.2023 звільнено з військової служби та 19.12.2023 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 24% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталося 04.08.2022 (довідка МСЕК серія 12 ААА №003622 від 19.12.2023).
Згідно з підпунктом 7, пункту 2, ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Заявника звільнено з військової служби 21.07.2023, а 19.12.2023р. встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.»
Позивач, не погоджуючись з рішенням Міністерства оборони України, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011), (тут й надалі на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Статтею 16-1 Закону № 2011 визначений перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з пунктом 2 статті 16-3 Закону № 2011 у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Пунктом 3 статті 16-3 Закону № 2011 визначено, що встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 6 статті 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з пунктами 8-9 статті 16-3 Закону № 2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 975).
Згідно із п. 11 Порядок № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно із п.13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відповідно до п. 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
При цьому, за приписами п.7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках, серед іншого від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції та прийняття оскаржуваного рішення, також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Посилаючись на вказані норми, представник відповідача вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності був встановлений після спливу 3 місяців після звільнення позивача з військової служби.
Суд не погоджується з даними доводами, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з військової служби 21.07.2023 без визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення.
Згідно з Витягом з протоколу засідання 20 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 11серпня 2023 року № 1263, довідку про обставини травми №4150 від 20.07.2023, з урахуванням додаткових документів, визначено причинно-наслідковий зв`язок травми та поранення позивача: «Травма: «Наслідки мінно-вибухової травми (04.08.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, Акуботравма» - ТРАВМА, ТАК, ПОВЯЗАНА ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Травма: «Стан після перенесеної мінно-вибухової травми (07.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому, наслідки акуботравми у вигляді підгострої правобічної нейросенсорної приглуховатості зі сприйняттям шепітної мови до 3 метрів на кожне вухо» - ТРАВМА, ТАК, ПОВЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ». Захворювання «Легко виражений астено-вегетативний синдром змішаного генезу з виходом в стійку компенсацію» - ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ»..
Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №003622 від 19.12.2023 визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 % (двадцять п`ять відсотків) - одноразово. Отже, саме ця дата є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
Та, відповідно до п.4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 (в редакції на час спірних правовідносин), медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (п.15 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317).
Враховуючи, що МСЕК проводить огляд особи за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, а також положення ч.3 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, відповідно до якої визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
При цьому відповідач відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не врахував всіх обставин, зокрема те, що направлення на обстеження та винесення рішення на предмет огляду та встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності видано лише 11.08.2023, а в листопаді 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні. При цьому керувався лише фактом встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, тобто порушення позивачем, визначеного п.7 ч.2 ст.16 Закону, тримісячного терміну встановлення ступеню втрати працездатності після звільнення з військової служби.
Таким чином, позивач вчинив всі залежні від нього дії з метою отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги. На переконання суду, в цьому конкретному випадку позивач не має зазнавати жодних негативних наслідків від того, що огляд не відбувся до 21.11.2023 року.
Тому посилання відповідача на відсутність у позивача права на цю допомогу у зв`язку з пропуском тримісячного строку є помилковим.
Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.09.2022 року по справі №200/4753/20-а.
Крім того, слід звернути увагу на неоднозначність норми підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011 у співставленні з пунктом 8 статті 16-3 цього ж Закону, якщо в першому випадку визначений присічний строк - три місяці з дати звільнення з військової служби, то в другому випадку особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
При цьому, виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 975, дата довідки медико-соціальної експертної комісії є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
Оскільки позивач, в силу вимог пункту 2 статті 16-3 Закону № 2011, є особою, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, то підпункт 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011 суперечить пункту 8 статті 16-3 цього ж Закону.
Слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Окремо в Рішенні від 6 квітня 2022 року №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 16 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців) Конституційний Суд України зробив висновок, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим, ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.
В Рішенні також відмічено, що «Конституційний Суд України зважає на те, що військовослужбовці, з урахуванням специфіки служби, піддаються екстремальним критичним навантаженням, які мають значний негативний вплив (екстремальний психогенний вплив) на особистість та за своїми наслідками вимагають надання психологічної допомоги та здійснення реабілітації. Визначено, що посттравматичний стресовий розлад може виникнути як відстрочена або затяжна реакція на кризову подію чи ситуацію загрозливого або катастрофічного характеру та може спровокувати виникнення дистресу (наказ Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про психологічну реабілітацію військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які брали участь в антитерористичній операції, здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службові (бойові) завдання в екстремальних умовах" від 9 грудня 2015 року N 702, зі змінами).
Конституційний Суд України зауважує, що згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (ICD-10 Version:2015) посттравматичний стресовий розлад позначається як такий, що "виникає як відстрочена або затяжна реакція на стресову подію або ситуацію (коротку або тривалу) виключно загрозливого або катастрофічного характеру, яка, ймовірно, спричинить поширений дистрес майже у кожного . У невеликій частині випадків стан може мати хронічний перебіг протягом багатьох років з остаточним переходом до стійкої зміни особистості".
Отже, Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причиново-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку». (п.п.5.3, 6.1).
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Враховуючи, встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх обставин у справі, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає необхідним визнати таке рішення протиправним та скасувати та зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою працездатності у розмірі 25 %, оформлену протоколом засідання № 17/в від 16.08.2024.
Зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук