Справа № 420/32861/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вичинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 07.10.2024 № 27488-26220/В-02/8-1500/24 у зарахуванні до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (досвіду) роботи (професійної діяльності) 2 роки 5 місяців і 13 днів з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та відмови у обчисленні та виплаті довічного грошового у тримання судді у відставці з 13 вересня 2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 зарахування до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області обчислити та виплатити ОСОБА_1 довічне грошове у тримання судді у відставці з 13 вересня 2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум;

- звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 10.09.2024 року подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву про призначення довічного грошового утримання судді у відставці. Отримавши в особистому кабінету на Веб порталі ПФУ рішення про призначення довічного грошового утримання судді у відставці № 29 від 18.09.2024 року та розрахунок стажу ОСОБА_1 звернулась 23.09.2024 року із заявою до Головно управління Пенсійного фонду України в Одеській області . про зарахування до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів (досвіду) роботи (професійної діяльності з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року згідно з ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та обчислення довічного грошового утримання судді у відставці з 13.08.2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди. Відповідач листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 повідомив, що за заявою позивачу з 13.08.2024 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону виходячи з розрахунку 56% суддівської винагороди, та розмір становить 79455,60 грн. (141885,00 грн. х 56 %). Відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у врахуванні до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року протиправними, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: оригіналу платіжного документу про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.

31.10.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 28.10.2024 року.

Ухвалою від 04.11.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/32861/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

14.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. 13.08.2024 року позивач звернулася із заявою про призначення довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви від 13.08.2024 року для обчислення розміру пенсії позивачу провадилося за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області. Згідно Електронної пенсійної справи позивача за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області було прийнято рішення про призначення довічного грошового утримання судді від 18.09.2024 року за №29. Страховий стаж ОСОБА_1 на посаді судді 23 роки, що становить 56%. Головним управлінням листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 повідомлено позивача, що за заявою позивачці з 13.08.2024 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону виходячи з розрахунку 56% суддівської винагороди, та розмір становить 79455,60 грн. (141885,00 грн. х 56 %). Відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах.

Також відповідач вказує, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX та з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 №2-р/2020 визначено, зокрема, єдиний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який врегульований у ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402- VIII. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-V до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Враховуючи вищевикладене, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді часу проходження строкової військової служби, періоду навчання, періодів роботи на інших посадах тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку. При цьому, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, передбачений у ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII, зводиться до виплати довічного грошового утримання у відповідному розмірі, що не є тотожним порядку призначення таких виплат у конкретному розмірі. «Суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402- VIII. Натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII) відповідно до положень п.1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402-VIII. З набранням чинності Законом №1402, який визначив, що грошове утримання суддям виплачується з розрахунку 50% від суддівської винагороди, у Головного управління відсутні правові підстави для його обчислення позивачу на будь-яких інших умовах.

15.11.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного України в Одеській області надійшли копії матеріалів пенсійної справи позивача.

21.11.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивача не погоджується з доводами відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 працювала на посаді судді Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.08.2024 року № 2423/0/15-24 звільнити ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що «Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття юридичної освіти ОСОБА_1 із 21 червня 1998 року до 4 грудня 2000 року обіймала посаду консультанта Київського районного суду міста Одеси, стаж роботи на якій підлягає зарахуванню як стаж, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, відповідно, мала стаж роботи в галузі права 2 роки 5 місяців 13 днів.

За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій паспорта, трудової книжки, диплома, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню:

стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 3 дні;

стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 2 роки 5 місяців 13 днів.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 26 років 1 місяць 16 днів.».

Наказом Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2024 року № 14-ос «Про відрахування зі штату Київського районного суду м. Одеси судді ОСОБА_1 у зв`язку з виходом у відставку» ОСОБА_1 , суддю Київського районного суду м. Одеси, звільнену з посади судді Київського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, відраховано зі штату Київського районного суду м. Одеси 12.08.2024 року.

Також Київським районним судом м. Одеси надано подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.08.2024 року № 1394 та Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 12.08.2024 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 141885,00 грн.

10.09.2024 року ОСОБА_1 подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, що підтверджується копією заяви.

Рішенням № 29 від 18.09.2024 року позивачу з 13.08.2024 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу на посаді судді 23 роки 8 місяців у розмірі 56% суддівської винагороди.

23.09.2024 року ОСОБА_1 подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву, в якій просила провести їй нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 13.08.2024 року та із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і,статус суддів». Також просила обчислити та виплатити довічне грошове у тримання судді у відставці з 13.08.2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди.

Відповідач листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 повідомив позивача, що Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон) визначені вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 Закону). За заявою від 13.08.2024 та долученими позивачем документами з 13.08.2024 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону виходячи з розрахунку 56 % суддівської винагороди, та розмір становить 79455,60 грн. (141885,00 грн. х 56 %). Також повідомлено, що стаж позивача на посаді судді 23 роки, що становить 56 %. Відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах. Стаж на посаді судді визначено вірно та відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погодившись із розрахунком відповідачем стажу судді та, відповідно, визначного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до ч.4 ст.116 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з п.4 ч.6 ст.126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя від 08.08.2024 року № 2423/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з абз.4 п.34 р.ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді Київського районного суду міста Одеси (05.12.2000 року) порядок визначення стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, регламентувався частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, установлено, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції від 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції від 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Частиною другою статті 127 Конституції України (у редакції від 28.06.1996 року) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття юридичної освіти ОСОБА_1 із 21.06.1998 року до 04.12.2000 року обіймала посаду консультанта Київського районного суду міста Одеси, стаж роботи на якій підлягає зарахуванню як стаж, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, відповідно, мала стаж роботи в галузі права 2 роки 5 місяців 13 днів.

Крім того, суд зауважує, що рішенням Вищої ради правосуддя Вищої ради правосуддя від 08.08.2024 року № 2423/0/15-24 чітко визначено, що до загального стажу роботи судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 підлягає зарахуванню спірний період.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на зарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) 2 роки 5 місяців 13 днів з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси.

Однак, відповідач при прийнятті рішення № 29 від 18.09.2024 року про призначення позивачу з 13.08.2024 року довічного грошового утримання судді у відставці, вказаний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) не врахував, та призначив позивачу довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу на посаді судді 23 роки 8 місяців у розмірі 56% суддівської винагороди.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового тримання, складає 26 повних років, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% (50% за 20 років + 12% за 6 років) грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

23.09.2024 року ОСОБА_1 подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву, в якій просила провести їй нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 13.08.2024 року та із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також просила обчислити та виплатити довічне грошове у тримання судді у відставці з 13.08.2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди.

Відповідач листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 відмови, пославшись на відсутність правових підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах, а також вказав, що стаж на посаді судді визначено вірно та відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 роки 5 місяців 13 днів.

При цьому, суд зауважує позивачем у позовній заяві невірно зазначено дату з якої обраховується спірний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), а саме помилково зазначено з 21.08.1998 року, замість вірного 21.06.1998 року, разом з тим розмір стажу зазначено вірно.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

За таких обставин, суд вважає, що наявні підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести зарахування до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 років 5 місяців 13 днів та здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 26 повних років суддівського стажу в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд зазначає, що в даному випадку, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести зарахування спірного періоду та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права.

При цьому, суд зауважує, що в позовній заяві позивач просить суд обчислити та виплатити довічне грошове у тримання судді у відставці виходячи з 62% суддівської винагороди з 13.09.2024 року.

Визначаюсь щодо дати з якої необхідно здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09 лютого 2023 року № 7-2) щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

За призначенням щомісячного довічного грошового утримання позивач звернулася 10.09.2024 року. 18.09.2024 року відповідачем прийнято рішення № 29 про призначення позивачу з 13.08.2024 року довічного грошового утримання судді у відставці. Після отримання вказаного рішення, позивач одразу звернулася до відповідача з заявою про здійснення правильного обрахунку спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Тобто звернення позивача відбулися у межах визначеного тримісячного строку з дня її відрахування зі штату суду, а тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути перераховане позивачу з 13.08.2024 року.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 13.08.2024 року.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Щодо клопотання позивача допустити негайне виконання судового рішення, в частині проведення перерахунку пенсії за один місяць, в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що дане клопотання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 ст. 371 КАС України передбачене негайне виконання рішення про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, тому дія п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 роки 5 місяців 13 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 років 5 місяців 13 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 13.08.2024 року виходячи із 26 повних років суддівського стажу в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17.02.2025 року.

Суддя Г. В. Лебедєва