Справа № 560/13358/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13358/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

17 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 25.03.2024 №5989-4876/Р-03/8-2200/24 щодо відмови ОСОБА_1 у припиненні виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області припинити ОСОБА_1 виплату призначеної йому відповідно до статті 93 Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальної пенсію по інвалідності.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.10.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.10.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заява про припинення виплати пенсії подається заявником особисто до територіального органу Пенсійного фонду України. Виплата пенсії ОСОБА_1 не може бути припинена в інший спосіб.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що законодавством прямо передбачено можливість пенсіонера самостійно вирішувати чи отримувати пенсію чи просити припинити виплату пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитинства є особою з інвалідністю, якому органами МСЕК 10.09.2018 встановлено третю групу інвалідності довічно.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує соціальну пенсію по інвалідності, призначену відповідно до статті 93 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

27.02.2022 ОСОБА_1 виїхав за межі України та з того часу до сьогодні постійно проживає в Республіці Польща, де отримав право на постійне проживання, пройшов медичний огляд в республіці Польща, які підтвердили наявність у нього інвалідності, має намір оформити виплату пенсії у Польщі.

10.03.2024 на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) позивач пройшов особисту ідентифікацію за допомогою Цифрового електронного підпису де через особистий електронний кабінет подав заяву про припинення виплати пенсій у зв`язку із його виїздом на постійне місце проживання за кордон, вказана заява в особистому кабінеті на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України було підписана Цифровим електронним підписом, що є обов`язковою умовою для її формування та направлення для розгляду в органи ПФУ.

10.04.2024 позивач в особистому електронному кабінеті на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) отримав відповідь відповідача від 25.03.2024 №5989-4876/Р-03/8-2200/24, у якій позивачу відмовлено у припиненні виплати пенсії. Вказана відмова відповідача обґрунтована тим, що заяву про припинення виплати пенсії необхідно подавати особисто, а оскільки така подана в електронному вигляді, рекомендували ОСОБА_1 особисто прибути до територіального органу Пенсійного фонду України, який здійснює прийом та обслуговування осіб з відповідною заявою. Також відповідачем роз`яснений порядок припинення пенсій громадянам, які переїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав вимогу щодо особистого подання заяви про припинення виплати пенсії у зв`язку із перебуванням за кордоном, а тому відповідач безпідставно відмовив у припиненні виплати пенсії.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача) визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-ІV, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Частину 1 статті 49 Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1 згідно із Законом України від 25.04.2024 №3674-IX за змістом якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном.

Згідно із частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Угода між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення ратифікована Законом № 458-VII від 05.09.2013, застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: 1) хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства); 2) нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та/або смерті з цих причин; 3) безробіття; 4) пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 5) допомоги на поховання.

З урахуванням наведеного, позивач, як громадянин України, проживаючи в Республіці Польща, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Як правильно вказав суд першої інстанції, станом на момент розгляду справи має право на припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном до республіки Польща. При цьому, безпідставним є посилання відповідача на п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV, зокрема на Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, щодо відсутності у ній норм щодо можливості припинення виплати пенсії на території України.

Доводи відповідача про те, що заява про поновлення виплати пенсії подається заявником виключно особисто до територіального органу Пенсійного фонду України, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції оскільки жоден з нормативних актів не містить обов`язку пенсіонера звертатись з заявою про припинення виплати пенсії особисто. Ні Закон № 1058, ні Порядок № 22-1 не передбачають такої підстави для припинення пенсії, як особисте подання заяви до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Встановлено, що 10.03.2024 на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) пройшов особисту ідентифікацію за допомогою Цифрового електронного підпису де через особистий електронний кабінет подав заяву про припинення виплати пенсій у зв`язку із його виїздом на постійне місце проживання за кордон.

Відтак, позивач вчинив достатні дії для припинення виплати пенсії у зв`язку із перебуванням за кордоном, ао відповідач безпідставно відмовив у припиненні виплати пенсії.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача викладена в листі від 25.03.2024 №5989-4876/Р-03/8-2200/24 щодо припинення виплати позивачу пенсії, є протиправною, а для належного захисту прав позивача в межах спірних правовідносин необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області припинити ОСОБА_1 виплату призначеної йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальної пенсію по інвалідності.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.