Справа № 160/21282/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/21282/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року (суддя Горбалінський В.В.)

у справі №160/21282/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ»

до Львівської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» звернулось до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100390/2 від 24.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час митного оформлення придбаного товару для визначення його митної вартості застосовано основний метод за ціною договору (контракту) та відповідачу було подано всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України. Проте митний орган безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості. В оскаржуваному рішенні митницею не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.

Стосовно достовірності включення до митної вартості товару витрат на транспортування товару суд встановив, що товариством не доведено витрати на здійснення митних формальностей у країні експорту. Також позивачем не зазначено про включення до ціни товару витрат на здійснення митних формальностей у країні експорту, тоді як спірним питанням є підтвердження витрат на здійснення митного очищення товару для експорту.

Суд, зважаючи на надані позивачем документи до митного оформлення щодо транспортування товару, дійшов висновку про часткову обґрунтованість висновків митного органу, оскільки позивачем не надано документи, які дають змогу перевірити суму сплачену на здійснення митних формальностей у країні експорту.

За таких обставин суд зазначив, що відповідач підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей та відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Також суд врахував, що в даному випадку відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не дослідження усіх наявних у матеріалах справи обставин та доказів, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає помилковими висновки суду про відсутність доказів витрат на здійснення митних формальностей у країні експорту, зазначає, що як під час митного оформлення, так і до суду надані документи із зазначенням відомостей щодо вартості перевезення товару, які в повному обсязі розкривають вартість транспортування товару за маршрутом Альтедо (Італія) - митний пост Чоп (Україна) -Дніпро (Україна), відповідно до приписів п.6 ч.2 ст.53 МК України. Також позивачем надано заявку на транспортне перевезення вантажу, яка свідчить про погодження транспортно-експедиційних послуг: перевезення вантажу за маршрутом Альтедо (Італія) - митний пост Чоп (Україна) - Дніпро (Україна), завантаження, замитнення, розмитнення та розвантаження.

Окрім того, скаржник звертає увагу, що факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Стосовно посилання суду на неподання ТОВ «Ріплей» додаткових документів на запит митниці скаржник зазначає про відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів, крім того, такі документа ніяким чином не впливають на правильність визначення митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін через безпідставність аргументів скаржника. Відповідач зазначає, що із змісту поданої позивачем заявки №16-07/24 від 16.07.2024 вбачається, що фрахтова сума по замовленню у розмірі 156896, 00 грн не включає в себе послуги з розмитнення. Відповідач звертає увагу, що платіжна інструкція №192 від 29.07.2024, про яку зазначає представник позивача в апеляційній скарзі, до митного оформлення не подавалася, а була надана представником позивача тільки до суду, отже, така платіжна інструкція не була предметом дослідження митного органу при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів. Також відповідач наполягає на правомірне обрання ним методу 2ґ (ст. 64 МКУ), оскільки для визначення митної вартості товарів неможливо було застосувати інші методи визначення митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 11.03.2019 між Акціонерним товариством PARISIENNE ITALIA SPA (Виробник) і ТОВ «REPLAY» LTD (Дистриб`ютор) укладений контракт №11032019-1, за умовами якого Виробник зобов`язався продавати Дистриб`ютору продукцію для подальшої реалізації від свого імені і за свій рахунок на території у відповідності із замовленнями від Дистриб`ютора протягом строку дії угоди і у відповідності до умов контракту.

Відповідно до п. 3.1 контракту відпускні ціни на продукцію від Виробника для Дистриб`ютора вказані у прайс-листах і діють на дату замовлення. Виробник час від часу має право вносити зміни в прайс-листи, про що повинен повідомити у письмовій формі Дистриб`ютора. Ціни, які діють на момент підписання даної угоди, дійсні до 31 грудня 2019 року. В подальші роки ціни можуть бути підвищені кожного року максимум на 5%.

Пунктом 4.1 контракту встановлено, що продукція поставляється на умовах самовивозу ЕХ WORKS (франко фабрика).Точна адреса місця отримання продукції вказується при кожній поставці Виробником у відповідності до умов INCOTERMS, які діють на дату цієї угоди. Відповідальність і всі витрати за навантаження, транспортування і оформлення митних документів несе Дистриб`ютор або його довірений перевізник.

З метою митного оформлення товару, який надійшов в межах вказаного контракту, а саме: у 40 найменувань товарів «засоби догляду за волоссям без вмісту озоноруйнуючих речовин», 24.07.2024 ТОВ «РІПЛЕЙ» подало до Львівської митниці електронну митну декларацію (ЕМД) №24UA29U9. в якій митна вартість товару визначена за основним методом - за ціною контракту (ст.58 МК України).

На підтвердження митної вартості товару підприємством надано митному органу документи, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації: зовнішньоекономічний контракт №11032019-1 від 11.03.2019 разом з додатками, пакувальний лист №б/н від 17.07.2024, рахунок-проформа №OA-0000217 від 15.05.2024, інвойс №0000307/С від 17.07.2024, CMR №253891 від 18.07.2024, сертифікат з перевезення (походження) товару №T639027 від 19.07.2024, транспортний перевізний документ №16-07/24 від 16.07.2024, платіжний документ, що підтверджує вартість товару №12 від 17.07.2024, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №85/24 від 18.07.2024, довідка про вартість перевезення №85/24 від 18.07.2024, договір про надання послуг митного брокера №70 від 02.05.2023, контракт про перевезення №15-0324 від 25.03.2024, копія митної декларації країни відправлення.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця встановила дійшла висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МК України), а саме:

- відсутній переклад зовнішньоекономічного договору;

- умови поставки згідно інвойсу EXW (EX Works (... named place)) Франко завод (... назва місця). Термін означає, що продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі і т.п.). Ціна EXW (EXW price) означає, що контрактна (фактурна) ціна за товар, яка підлягає сплаті включає в себе тільки вартість самого товару без вартості митного оформлення та його доставки (фрахту). Згідно інформації, яка наведена у п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту від 11.03.2019 №11032019-1, а також комерційних документів для підтвердження витрат на транспортування до митного кордону, а саме: рахунку-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 18.07.2024 №85/24 відсутні витрати на здійснення митних формальностей у країні експорту;

- згідно наданої до митного контролю CMR від 18.07.2024 №253891 у графах 16 та 23 зазначено що перевізником товару являється DP Rivnetransexpedytsiya, разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 18.07.2024 №85/24, згідно якої виконавцем по доставці товару являється ФОП ОСОБА_1 . Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір, відповідно до вимог п. 1.2 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 25.03.2024 №15-0324, між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару;

- у вищезазначеній CMR - у гр., 5-міститься посилання на документ, який до митного оформлення не подавався;

- відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічної угоди від 11.03.2019 №11032019-1 визначено, що ціна на продукцію виробника зазначається прайс-листах. Прайс-лист додається до даної угоди у вигляді Додатку. Даний документ декларантом не надано митному органу, що являється порушенням вимог даної угоди;

- у фактурі від 17.07.2024 №0000307/С-міститься посилання на замовлення, яке до митного оформлення не подавалось. Банківський платіжний документ не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою №216, та відміток виконавця надавача платіжних послуг, які свідчать про виконання платіжних операцій за таким платіжним документом.

У зв`язку із виявленими розбіжностями Львівська митниця направила декларанту повідомлення про подання таких документів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Додаткові документи декларантом до митного органу не подано.

За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2024/100390/2 від 24.07.2024, відповідно до якого застосовано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод, з використанням наявної у митного органу інформації.

Не погодившись в цим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дослідив та надав оцінку обставинам, які стали підставою для коригування митної вартості пред`явленого до митного оформлення товару, та визнав обґрунтованими доводи митниці про не доведення позивачем транспортної складової митної вартості товару, а саме: витрат на здійснення митного очищення товару для експорту (включення до ціни товару витрат на здійснення митних формальностей у країні експорту), прийнявши до уваги також той факт, що декларантом на вимогу митниці не були подані додаткові документи, в той час як їх відсутність впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність спірного рішення про коригування митної вартості товару, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.

За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Як встановлено судом, в спірному випадку декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару митному органу подані документи, передбачені ст. 53 МК України.

На підтвердження витрат на транспортування в розмірі 79 753 грн позивачем під час митного оформлення товару надано: договір про надання транспортно-експедиційних послуг №15-0324 від 25 березня 2024 року, укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №85/24 від 18.07.2024, довідку про надання транспортних послуг №85/24 від 18.07.2024. Також декларант надав митному органу заявку №16-07/24 від 16.07.2024.

Згідно інвойсу №0000307/С від 17.07.2024 поставка товару здійснювалась на умовах поставки EXW - «Ex Works» («Франко завод»), що згідно Інкотермс означає, що продавець здійснює постачання, коли він надає товар у розпорядження покупця у своїх приміщеннях чи іншому погодженому місці (тобто підприємстві, складі і т.д.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізником товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника. Покупець несе всі витрати та ризики, пов`язані з прийняттям товару у погодженому пункті (якщо такий вказаний) у поіменованому місці постачання.

Відповідно до поданих позивачем документів з`ясовано, що між позивачем (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг №15-0324 від 25.03.2014, пунктом 1.2 якого передбачено, що експедитор зобов`язується від свого імені та за рахунок замовника вчинити всі необхідні дії щодо організації транспортування вантажів, в тому числі залучити третіх осіб до декларування вантажу.

З метою виконання цього договору, між ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) і «ДП РІВНЕТРАНСЕКСПЕДИЦІЯ» (Перевізник) укладений договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні і транспортно-експедиторське обслуговування від 26.10.2023 №1Р2023.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки вказаний договір від 26.10.2023 №1Р2023 позивачем до митного оформлення за ЕМД №24UA29U9 від 24.07.2024 не надавався, це вказує на правомірність та обґрунтованість висновків митного органу щодо неможливості встановлення обставин, які б підтверджували, що такі послуги як декларування вантажу були надані експедитором.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією відповідача, підтриманою судом першої інстанції, оскільки відповідно до умов укладеного позивачем договору про надання транспортно-експедиційних послуг №15-0324 від 25.03.2014 саме експедитор сторона за цим договором відповідає перед позивачем за виконання цього договору, в тому числі за надання позивачеві послуг з виконання митних процедур. У позивача немає жодних договірних відносин з безпосереднім перевізником «ДП РІВНЕТРАНСЕКСПЕДИЦІЯ».

Суд апеляційної інстанції вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам, висновок митного органу про відсутність доказів понесення позивачем витрат на здійснення митних формальностей у країні експорту.

Складений рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №85/24 від 18.07.2024 (а.с.66), а також довідка про надання транспортних послуг №85/24 від 18.07.2024 (а.с.65) розкривають зміст наданих експедитором послуг і вартість транспортування товару за маршрутом Альтедо (Італія) - митний пост Чоп (Україна) 79753,00 грн.

Відповідно до заявки №16-07/24 позивачем та експедитором ФОП ОСОБА_1 погоджено надання таких транспортно-експедиційних послуг: перевезення вантажу за маршрутом Альтедо (Італія) - митний пост Чоп (Україна) - Дніпро (Україна), завантаження, замитнення, розмитнення та розвантаження.

Загальна вартість транспортно-експедиційних послуг за вказаною заявкою на перевезення складає 156896 грн, із яких вартість послуг, що включається до митної вартості відповідно до ч.10 ст.58 МК України (складова митної вартості), - 79753,00 грн.

Таким чином, надані позивачем означені документи надають у повній мірі можливість визначити понесені декларантом транспортні витрати та перевірити їх числове значення.

Відповідач, не заперечуючи, що в заявці №16-07/24 від 16.07.2024 міститься інформація щодо замитнення, розмитнення та інша інформація (маршрут перевезення, дата завантаження тощо), вважає, що ця інформація стосується безпосередньо самого перевезення, водночас, за твердженням митного органу наявність інформації щодо особи, яка здійснює замитнення, та адреси місця розмитнення не означає, що ця заявка виставлена саме на ці послуги чи включає такі послуги.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи митного органу припущеннями, оскільки вони не мають під собою жодного законодавчого та доказового підґрунтя, враховуючи суть та зміст відносин, що склались у позивача з експедитором ФОП ОСОБА_1 згідно договору про надання транспортно-експедиційних послуг №15-0324 від 25.03.2014.

Застосовуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості.

В той же час, згідно Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012, до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновок Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, що оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

За встановлених у справі обставин, виходячи з наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції вважає, що подані декларантом митному органу документи про транспортні витрати в своїй сукупності є допустимими та достатніми доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Обставини, на які посилається відповідач, не спростовують правильності визначення позивачем митної вартості отриманого ним товару за ціною договору, а також об`єктивної можливості застосування основного методу, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення митниці про коригування митної вартості товарів.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №160/21282/24 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100390/2 від 24.07.2024.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко