Справа № 140/12932/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/12932/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області (далі прокурор, позивач) в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області (далі Торчинська селищна рада, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області щодо невжиття заходів із зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель та зобов`язання Торчинську селищну раду Луцького району Волинської області вчинити вичерпних заходів щодо зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем у межах наданих повноважень відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт протиправної бездіяльності Торчинської селищної ради, яка полягає у незміні угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель. Вказує на те, що зазначене не сприяє реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне залісення України» та порушує інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів. Торчинська селищна рада допускає бездіяльність щодо віднесення угідь до самозалісених, що перешкоджає реалізації політики держави у сфері охорони самосійних лісів, визначеної, зокрема, Законом України «Про основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року».

Прокурор зазначив, що звертається до суду із цим позовом з метою захисту інтересів держави та набуває статусу позивача з огляду на те, що у цьому випадку відсутній орган, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с. 41).

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 18.11.2024 отримав, проте відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Пунктом 1 частини шостої статті 23 Закону №1697-VII передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

За приписами частин третьої - п`ятої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

На думку суду, звертаючись до суду в інтересах держави, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Указом Президента України «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» №228/2021 від 7 червня 2021 року, з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля започатковано з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи «Масштабне залісення України». З цією метою Кабінету Міністрів України було запропоновано: 1) розробити у двомісячний строк та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо удосконалення системи охорони, захисту і відтворення лісів, у тому числі самосійних, стимулювання лісорозведення, збереження та відновлення природних екосистем; 2) розробити та затвердити державну цільову програму «Масштабне залісення України», спрямовану на розв`язання проблемних питань лісовпорядкування, насамперед щодо охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 3) ужити в установленому порядку заходів щодо: - реформування лісового господарства, у тому числі удосконалення системи управління державними лісогосподарськими підприємствами; - ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України; - забезпечення належного фінансування у 2022 році та наступних роках заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; - запровадження механізмів залучення інвестицій для відновлення лісів та лісорозведення.

20.06.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» №2321-IX.

Цим Законом, зокрема, доповнено главу 11 Земельного кодексу України статтею 57-1.

Частиною 1 статті 57-1 ЗК України визначено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно з частиною 2 статті 57-1 даного Кодексу віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Як вбачається із частини 3 статті 57-1 ЗК України, віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру».

Також внесено відповідні доповнення і до статті 184 ЗК України, за змістом яких «визначення самозалісених ділянок» віднесено до змісту землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 «ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ».

Пунктом «ґ» частини 2 статті 36 даного Закону визначено, що отримана в процесі обстежень інформація використовується для: прийняття органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування рішень про рекультивацію та консервацію земель, введення обмежень у використанні земель, відновлення, збереження та підвищення родючості ґрунтів, покращення природних ландшафтів, передачу в постійне користування державним та комунальним лісогосподарським підприємствам самозалісених ділянок тощо;

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» №2321-IX від 20.06.2022 набрав чинності 10.07.2022.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України зобов`язано у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінетом Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймалось.

Відповідно, єдиним нормативним актом, який регулює відповідне питання є Порядок інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №476 від 05.06.2019.

Пунктом 2 такого Порядку визначено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Інформації про проведення інвентаризації самозалісених ділянок на території Волинської області на виконання вимог Закону №2321-IX, суду не надано.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що комісією в складі головного лісничого філії «Ківерцівське лісове господарство» ДП «Ліси України» О.Морозом, начальником відділу лісового та мисливського господарства С.Савчука, та провідного інженера лісового господарства В.Пилипчук проведено ідентифікацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності Торчинської ОТГ, які зайняті дерево-чагарниковою рослинністю та можуть бути віднесені до самозаліснених. За результатами даної ідентифікації складено акт «віднесення земельних ділянок до категорії «самозаліснені» на території Торчинської ОТГ від 14.05.2024. Відповідно до даного акту до самозаліснених можна віднести 346,79 га по 74 ділянках. Даний акт складено в м.Ківерці (а.с.16-17).

28.06.2024 за вих №02-877 Північно Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до Торчинської ТГ направлено подання щодо винесення рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 346,79 га (74 земельних ділянки) до самозаліснених. До вказаного подання долучено акт віднесення від 14.05.2024 (а.с.14-15).

Листом від 09.08.2024 № 667/03-06-02/24 Торчинська селищна рада (а.с. 19) повідомила Луцьку окружну прокуратуру про те, що клопотання Північно-Західного управління на сесію внесено не було, у зв`язку тим, що даний перелік ділянок був наданий з зазначенням географічних координат, що передбачає додаткове вивчення даного питання, щоб внести його на розгляд сесії.

У відповідь на лист Луцької окружної прокуратури від 10.10.2024 №53-8733 вих-24 Торчинська селищна рада від 18.10.2024 № 838/01-01/2-24 надала позивачу рішення Торчинської селищної ради №45/54 від 08.10.2024 «Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради», витяг з протоколу сесії (а.с.30).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до повноважень Торчинської селищної ради, як органу місцевого самоврядування, входить віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Суд зазначає, що бездіяльність може проявлятися у різних формах та має триваючу часову ознаку щодо невиконання покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків.

Підставою для звернення прокурора стало те, що відповідачем на даний час, незважаючи на існуючі норми чинного законодавства, не вжитті заходи по зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель, що свідчить про протиправну бездіяльність.

Однак, вказане не свідчить про те, що відповідач в даному питанні, допустив протиправну бездіяльність.

Як вже вказувалось вище, нормами чинного законодавства визначено, що зміна угідь на самозалісені здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування. При цьому визначено, що віднесення такої земельної ділянки до самозалісеної приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (ч.2 ст.57-1 ЗК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вказаної позиції щодо визначення протиправної бездіяльності притримується у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/167/24).

Суд зазначає, що наявність майже дворічної законодавчо закріпленої процедури віднесення земель до самозаліснених не свідчить про допущену бездіяльність органом місцевого самоврядування.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.06.2024 Північно-Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства на адресу відповідача направлено подання щодо винесення рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 346,79 га (74 земельних ділянки) до самозалісених. До вказаного подання долучено акт віднесення від 14.05.2024.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га також була включена до даного списку.

У серпні 2024 селищна рада повідомила, що вказане подання не розглянуто, позаяк потребує додаткового вивчення.

Рішенням Торчинської селищної ради №45/54 від 08.10.2024 «Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради», яке було прийнято за наслідками звернення Північно Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства від 28.06.2024, було відмовлено у віднесенні земель сільськогосподарського призначення до самозалісених земельних ділянок площею 346,79 га, що розташовані в адміністративних межах Торчинської селищної ради (а.с.32,32 зворот-33).

Тобто, наведене свідчить про те, що селищною радою в межах покладених на неї обов`язків, після надходження подання Північно Західного міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства від 28.06.2024 воно було розглянуто та за наслідками його розгляду прийнято відповідне рішення.

Прийняття селищною радою рішення №45/54 від 08.10.2024 з приводу порушеного питання виключає протиправну бездіяльність.

При цьому суд звертає увагу, що після надходження подання та прийняття відповідного рішення пройшов незначний проміжок часу.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із підстав позову прокурора, та враховуючи вищенаведені обставини суд не дає оцінку законності прийнятого Торчинською селищною радою рішення №45/54 від 08.10.2024 «Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозалісених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради», яким було відмовлено у віднесенні земель сільськогосподарського призначення самозалісених земельних ділянок площею 346,79 га, що розташовані в адміністративних межах Торчинської селищної ради, оскільки воно не є предметом позову в даній справі.

Саме в межах перевірки законності прийнятого рішення можна оцінити його на відповідність нормам Закону №2321-IX, Указів Президента України №228/2021 від 07 червня 2023 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», №675/2022 від 29 вересня 2022 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року «Про охорону, захист, використання та відтворення лісів України в особливий період», ЗК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів із зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк