Справа № 354/246/25
Суддя: Ковалюк О. М.
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/246/25
Провадження по справі № 2-а/354/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Ковалюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шлемко Г.І.

представника позивача Устінського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача

10.02.2025 позивач звернувся до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.01.2025 серії ЕНА № 3973212, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що постановою серії ЕНА № 3973212 від 31.01.2025 складеною старшим лейтенантом поліції Цюприк Н.І. ВП №1 (м.Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 31.01.2025 о 09:24 год. керував автомобілем KIA NIRO державний номерний знак НОМЕР_1 в селищі Дружба, не користуючись ближнім світлом фар за умов недостатньої видимості, туману, чим порушив вимоги п.9.8 ПДР України.

Звертає увагу, що пунктом 9.8 Правил дорожнього руху передбачено, що на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що не буде засліплювати інших водіїв.

Вважає, що вищевказана постанова є необґрунтована, а вказані в ній обставини не відповідають дійсності, оскільки позивачем не було порушено правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, передбаченими п. 9.8 ПДР, так як на транспортному засобі були увімкнені денні ходові вогні, і постанова була складена в межах населеного пункту - селища Дружба Тернопільської області по вул. Л.Українки, 8, де ввімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла не є обов`язковим.

Вважає єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама тільки постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій відображена неправдива

інформація про тунель та нібито порушення водієм правил дорожнього руху.

Повідомляє, що всі заперечення та доводи позивача щодо незгоди із прийнятим рішенням, інспектором були відхилені.

За таких підстав, не погоджуючись із постановою серії ЕНА № 3973212 від 31.01.2025, просить її скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників

12.02.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19.02.2025 о 13.30 год.

12.02.2025 представником позивача адвокатом Устінським А.В. до суду скеровано заяву про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2025 заява представника позивача була задоволена.

18.02.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову через його безпідставність (а.с.19-24).

Крім того, відповідач просить суд слухати дану справу у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано суду доказів неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності. Вважає, що доказом встановлення вини позивача в порушенні правил дорожнього руху є винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відео-докази, які долучені до відзиву.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР України денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Зазначає, що ближнє світло фар теж є зовнішнім освітлювальним приладом, однак, незастосування його водієм, передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає твердження позивача, викладені в позовній заяві, хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам та не підлягають до задоволення. Стверджує, що позивачем було порушено ч. 2 ст. 122 КУпАП через недодержання вимог ПДР України, що проявилося у керуванні транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкнених денних ходових вогнів.

Оскільки процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення була дотримана в повній мірі, вважає оскаржувану постанову обґрунтованою та законною.

Також заперечує проти стягнення в користь позивача витрат на професійну правову допомогу, враховуючи відсутність акту виконаних робі адвокатом, квитанцій про оплату його послуг, вважаючи цю справу незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів та виконаних робіт.

Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити через його безпідставність.

18.02.2025 позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідачем невірно зазначено у відзиві про порушення позивачем правил дорожнього руху України, що проявилося у керуванні транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкнених денних ходових вогнів, оскільки в оскаржуваній постанові чітко вказано, що ОСОБА_1 , 31.01.2025 о 09:24 год. в селищі Дружба Тернопільської області по вул. Лесі Українки, 8, не користувався ближнім світлом фар за умов недостатньої видимості, туману, чим порушив п. 9.8 ПДР (а.с.26-27).

Вважає, що у населеному пункті с-ще Дружба його безпідставно було зупинено працівником патрульної поліції, оскільки в силу положень п. 9.8 ПДР України у водіїв відсутній обов`язок рухатись з включеними денними ходовими вогнями/ ближнім світлом.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідачем наведено лише заперечення щодо позовної заяви, які зводяться в основному до цитування норм чинного законодавства.

Звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано ні руху транспортного засобу без включених денних ходових вогнів або ближнього світла фар, ні того, що вони були виключені. Відеозапис починається з огляду автомобіля з задньої його частини і суть зводиться до відсутності освітлення саме задніх фонарів, але їх теж на відео не зафіксовано. Наголошує, що денні ходові вогні згідно з п. 1.10 ПДР знаходяться спереду транспортного засобу.

Додатково зазначає, що ознайомившись із наданими відеозаписами в системі «Електронний суд», вважає, що вони не містять належних і допустимих доказів здійснення ОСОБА_1 руху поза межами населеного пункту без ввімкненого світла фар, оскільки на відеоматеріалі не зафіксовано власне рух транспортного засобу без ввімкненого світла фар поза населеним пунктом.

З переглянутого відеозапису вбачається як поліцейський підходить до вже припаркованого на узбіччі дороги транспортного засобу марки KIA NIRO державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та повідомляє про нібито здійснення ним руху транспортного засобу без ввімкненого світла фар на задній частині автомобіля.

Матеріали відеозапису містять лише в основному нав`язливе переконання поліцейського про здійснення ним руху транспортного засобу без увімкненого ближнього світла фар, натомість будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження даної обставини, відеозапис не містить, як і не містить оскаржувана постанова.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом про місце і час судового розгляду належним чином. Причини неявки не повідомив. Його представник - адвокат Устінський А.В. брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що позовні вимоги підтримує повністю, вважає оскаржувану постанову незаконною з підстав того, що п. 9.8 ПДР передбачає відповідальність за рух транспортного засобу поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар чи денних ходових вогнів, однак події відбувалися в населеному пункті с-ще Дружба Тернопільської області. Крім того, зазначив, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Підтвердити чи була 31.01.2025 недостатня видимість на дорозі (туман) та факт не того, що були включені задні габарити представник позивача не зміг, оскільки не був присутнім при складенні оскаржуваного протоколу.

Представник відповідача у відзиві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги не підтримує, вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною.

Такі дії не суперечать вимогам ст.194 КАС України, за якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.3 ст. 268 КАСУ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Дослідивши матеріали справи безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови серії ЕНА № 3973212 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.01.2025, складеної старшим лейтенантом поліції Цюприк Н.І. ВП №1 (м.Тернопіль)

Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, 31 січня 2025 року о 09:24 год. в с-щі Дружба ОСОБА_1 керував транспортним засобом KIA NIRO державний номерний знак НОМЕР_1 , не користувався ближнім світлом фар за умов недостатньої видимості, туману, чим порушив п.9.8. ПДР України. Порушення правил руху ТЗ світлу пору доби, з метою позначення ТЗ без увімкнення світла фар у тунелях.

На підставі наведеного, поліцейським визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с.5).

Оскільки позивач не погодився з цією постановою, він звернувся в суд з метою її оскарження, мотивуючи тим, що вона є необґрунтована, а вказані в ній обставини не відповідають дійсності.

Докази, мотиви, оцінка суду, норми права, що були застосовані судом

З приводу вирішення спірних відносин між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.9.8 ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3. ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4 ст 258 КУпАП).

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених в.т.ч. частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Разом з тим, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №338/855/17, вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази, які передбачені ст. 251 КУпАП. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції не може бути доказом у справі.

Статтею 254 КУпАП визначено, що фіксація правопорушення відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Безумовно, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З матеріалів справи вбачається, що належних, достатніх та допустимих доказів, на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР, відповідачем суду всупереч вимогам закону суду не надано. Доводи позивача не спростовані. Більше того, у відзиві містяться багато суперечностей з приводу обставин та підстав складання оскаржуваної постанови.

Так, представником відповідача на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, долученого до матеріалів справи в електронній формі, надано відеозапис з бодікамери, який починається з розмови інспектора поліції з водієм про те, що в останнього ззаду нічого не світить, яка відбувається біля припаркованого автомобіля. Старший лейтенант поліції повідомляє про нібито здійснення позивачем руху транспортного засобу без ввімкненого світла фар в умовах недостатньої видимості. Роз`яснює йому права, в тому числі зміст ст. 63 Конституції та умови оплати штрафу. Однак, самого факту фіксування здійснення руху вказаного транспортного засобу без ввімкнення ближнього світла фар та факту відсутності освітлення задньої частини автомобіля відеозапис не містить.

На вказаному відеозаписі зафіксована процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка відбувалася власне після зупинки транспортного засобу. Відтак наявний відеозапис не підтверджує того факту, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення ближнє світло фар на належному позивачу транспортному засобі не було увімкнене.

Таким чином, відповідачем неправомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч .2 ст. 122 КУпАП та неправомірно накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 було неправомірно притягнуто до відповідальності за керування автомобілем без включення

ближнього світла фар поза межами населеного пункту, оскільки постанова складена в межах населеного пункту - селища Дружба Тернопільської області по вул. Л.Українки, 8, де ввімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла не є обов`язковим. Як видно зі змісту протоколу та наданого відеозапису з боді камери 857340, безпосередньо дослідженої судом, постанова була складена в зв`язку з тим, що були погані погодні умови, зокрема туман, що створювало умови недостатньої видимості, і про межі населеного пункту мова не йшла.

Висновки суду

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові та електронні докази, суд констатує факт порушення прав позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності з огляду на нижчевикладене.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано і як зазначалось вище, відповідно до ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова за наведених обставин не може бути належним і допустимим доказом по справі. Відтак, заявлений позов є підставним та обґрунтованим та підлягає до задоволення, а притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за недотримання вимог п.9.8 ПДР України є неправомірним.

Згідно вимог ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасно закрити справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Представником позивача 18.02.2025 подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, до якого додано договір про надання правничої допомоги № 06/02/25/1 від 06.02.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Устінським А.В. (а.с. 31) та копію платіжної інструкції № 1.95871111.1 від 18.02.2025 на суму 5000,00 грн ( а.с. 32).

Вирішуючи дану вимогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу

правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як визначено в частині п`ятій статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанова Верховного Суду КЦС від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, що зазначено, зокрема, в рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 та у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Крім того, розмір відшкодування судових витрат не повинен бути непропорційним до предмету спору, як це зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 13.01.2021 у справі № 596/2305/18-ц.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.

Суд може зменшити розмір судових витрат, якщо заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); або суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат.

На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги з огляду на те, що справа є незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів та виконаних робіт, та беручи до уваги клопотання представника відповідача, вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 3 000,00 грн, що буде співмірним як зі складністю справи, так і ціною позову, та враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 484,50 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 9, 77, 132, 139, 205, 242-244, 246, 250, 255, 286, 292- 293, 295, 297 КАС України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити.

Скасувати постанову ЕНА № 3973212 від 31 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 50 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місце знаходження: вул. Валова, буд. №11, м. Тернопіль Тернопільської області, .

Головуюча суддя: Оксана КОВАЛЮК