Справа № 280/10876/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/10876/23
(суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі №280/10876/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 грудня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати компенсації втрати частини доходу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником.

Позов обґрунтовано тим, що стаття 49 Закону №1058-ІV не містить такої підстави припинення виплати пенсії як не проведення банком фізичної ідентифікація ОСОБА_1 більше року. При цьому, розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством має підвищуватися з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону, а відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача. Зазначає позивач і про те, що відповідач має виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу за весь час не виплати пенсії в тому разі за весь час невиплати пенсії у встановленому Законом розмірі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати припинення на визначений ним банківський рахунок за заявою, поданою представником.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позову - відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправними, а зобов`язання відповідача здійснити поновлення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати припинення на визначений ним банківський рахунок за заявою, поданою представником, забезпечить ефективне відновлення прав позивача. Задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції виходив з того, що з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону України № 1058-IV; будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому поновлено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про передчасність позовних вимог щодо виплати позивачу компенсації втрати частини доходу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії у зв`язку з необхідністю актуалізації даних пенсіонера шляхом проходження ідентифікації є правомірними. Зазначає відповідач і про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не звертався з заявою про поновлення виплати пенсії, таких звернень не надходило і від представника позивача. При цьому, відповідач зауважує на тому, що з 10.12.2021 року скасовано можливість звернення до органу Пенсійного фонду України через представника заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Також, скаржник зазначає про те, що правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивачу з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом №1058 не має.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі № 280/3957/20, яке набрало законної сили 18.12.2020, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 07.10.2009 року.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2021 у справі №280/3957/20, яке набрало законної сили 01.09.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплачувати пенсію на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок.

На виконання зазначеного рішення позивачу поновлено виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 07.10.2009. Пенсію визначено у розмірі 4,20 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 280/4790/22, яке набрало законної сили 30.05.2023, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 до розміру не нижче мінімального розміру пенсії, встановленого законодавством України на конкретну дату (а.с.12-16).

На виконання зазначеного рішення суду пенсію перераховано в розмірі 544,00 грн.

Однак, в подальшому виплату пенсії призупинено.

Представник позивача за довіреністю Акерман О.М. звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою від 06.11.2023 року з питань пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , в якій просив надати інформацію щодо виконання судового рішення у справі №280/3957/20 та рішення у справі №280/4790/22 і виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії (а.с.27).

Листом від 05.12.2023 року №0800-0202-8/89379 відповідач роз`яснив, що згідно з отриманою інформацією від банківської установи фізична ідентифікація банком не проводилася більше року, тому виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з серпня 2023 року. Також, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 280/4790/22 здійснено перерахунок пенсії позивача у розмірі не нижче мінімального розміру пенсії, встановленого законодавством України на конкретну дату, а саме з 07.10.2009. Роз`яснено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до сервісного центру із заявою та відповідними документами (а.с.31).

Правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії, не проведення перерахунку розміру пенсії позивачу та не виплата компенсації втрати частини доходу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене, пенсії виплату яких було припинено, з огляду на виїзд пенсіонера на постійне місце проживання за кордон мали бути поновлені пенсійним органом з 07 жовтня 2009 року.

Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для поновлення виплати позивачу пенсії через те, що позивач не звертався з заявою про поновлення виплати пенсії та скасування можливості звернення до органу Пенсійного фонду України через представника заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вищезазначеного Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже враховуючи зазначене колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до норм Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач зазначає про припинення виплати позивачу пенсії з серпня 2023 року у зв`язку з отриманням від банківської установи інформації про те, що фізична ідентифікація ОСОБА_1 банком не проводилась більше року (а.с.29), однак доказів того, що відповідачем приймалося відповідне рішення з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058 суду не надано, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для припинення виплати позивачу вже призначеної пенсії, як наслідок суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність зобов`язання відповідача здійснити поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати припинення.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Натомість, відповідач вказаного обов`язку не виконав, оскільки не довів того, що виплату пенсії позивачу було зупинено у відповідності до вимог законодавства.

Щодо висновку суду про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача зазначає про те, що відповідачем не здійснено автоматизовані перерахунки пенсії позивача, при цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач набув права на будь-який вид перерахунку його пенсії, проте відповідач відмовив у його здійсненні.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме по собі зобов`язання відповідача провести автоматичні перерахунки пенсії позивача, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не призведе до відновлення прав позивача, так як судове рішення повинно бути категоричним та захищати і відновлювати лише те право, яке порушено.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач, з`ясувавши, що він набув права на відповідний перерахунок, а відповідач відмовив у такому перерахунку не позбавлений права звернутися до суду для вирішення такого спору.

Судове рішення, яким зобов`язано відповідача з 07.10.2009 року здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без конкретизації норми та конкретизації який саме автоматичний перерахунок має зробити відповідач призведе до не можливості виконання такого судового рішення, що є не припустимим.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо визнання дій протиправними та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову у цій частині відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі №280/10876/23 - скасувати в частині задоволення позову щодо визнання дій протиправними та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 07.10.2009, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за мінімальну пенсію, визначену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі №280/10876/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов