Справа № 580/12363/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року справа № 580/12363/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувсь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якій просить:

-визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення рапорту про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 за сімейними обставинами;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 у встановленому чинним законодавством порядку, звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, п.3 ч.12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII, а саме в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за рідною матір`ю своєї дружини, яка є особою з інвалідністю І групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Подавши поштовим зв`язком рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю догляду за особою, яка має 1 групу інвалідності, протиправно листом отримано відмовлено у звільненні.

Відповідач у наданому відзиві зазначив, що з 14.12.2024 позивач самовільно залишив частину, а за результатами розгляду рапорту, який подано поштовим зв`язком правомірно надано відповідь про відсутність підстав звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов такого висновку.

ОСОБА_1 , 30.11.2024 призваний на військову службу за мобілізацією у військову частину НОМЕР_1 , що узгоджується з наказом В/Ч НОМЕР_1 №360.

30.10.2024 позивач, як військовослужбовець, звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом (поданим поштовим зв`язком через МОУ) у якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами, а саме: необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи ( ОСОБА_2 ) за відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Листом №18061 від 09.12.2024 повідомлено, що до рапорту не надано доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд над особою з інвалідністю І групи, а також те, що в додатках до рапорту додано документи про наявність дружини, яка може здійснювати догляд за власною матір`ю.

Вважаючи вказані дії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у відповідності до довідки акта огляду МСЕК серії АВБ №069263, є особою з інвалідністю I групи з 17.12.2018. В висновках про умови та характер праці зазначено: потребує постійної сторонньої допомоги.

Суд звернув увагу, що ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 (член сім`ї першого ступеня споріднення), не є особою з інвалідністю не має потреби в сторонньому догляді за висновком МСЕК чи ЛКК.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 29.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Позивач звернувся із рапортом про звільнення із Збройних сил України за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 ч. 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд зауважує, що дана норма передбачає умови для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, які передбачені підпунктом г п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, а саме :

1) необхідність здійснення постійного догляду за особою;

2) наявність відповідної групи інвалідності;

3) відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю I групи, яка потребує постійної сторонньої допомоги.

При цьому, ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 (член сім`ї першого ступеня споріднення), не є особою з інвалідністю не має потреби в сторонньому догляді за висновком МСЕК чи ЛКК.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідачем слушно вказано про відсутність у додатках до рапорту доказів відсутності висновків МСЕК чи ЛКК про потребу в сторонньому догляді дочки особи з інвалідністю.

Таким чином, наявність у ОСОБА_2 інвалідності I групи не є самостійною підставою для звільнення з військової служби позивача, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану з урахуванням додаткової умови - необхідністю здійснення постійного догляду у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивачем додано акт встановлення догляду Киїнської сільської ради №б/н від 29.10.2024 року про те, останній не містить відомостей про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд - ОСОБА_3 .

Отже, позивачем не було долучено до рапорту про звільнення з військової служби документів, які б підтверджували необхідність здійснення постійного догляду та доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, тому суд дійшов висновку, що підстави для звільнення з військової служби відсутні, а відмова Військової частини у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, оформлена листом є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР