Справа № 754/15499/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/34/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника - адвоката Медведєва Д.С. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_1 складена постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладений штраф в розмірі 25 500,00 грн.. Постанова мотивована тим, що 21.10.2024 об 11:50 год. громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рапортом офіцера мобілізаційного відділення ОСОБА_3 від 19.10.2024, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме, абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав 21.10.2024. Позивач зазначену постанову вважає необґрунтованою, незаконною та такою, що має бути скасована у зв`язку із наступним. Відповідно до інформації з реєстру Оберіг громадянин ОСОБА_1 вчасно уточнив дані та не знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є військовозобов`язаним, призовником або резервістом, у запасі не перебуває. Причиною незнаходження на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 є наявність судимості за тяжкі злочини, а саме: за ст. 142 Кримінального Кодексу України від 04.01.2001, за ст. 140 ч.3, 81 ч.2, 17, 140 ч.3 Кримінального Кодексу України. Згідно зі ч. 9 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (редакції до травня 2024 року) на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються, крім іншого: - зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання; - виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки він виключений з військового обліку як особа, що вчинила тяжкі злочини. Тому у позивача відсутні обов`язок проходити ВЛК, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вище вказаним позовом.

Ухвалою судді від 08.11.2024 адміністративний позов було залишено без руху з наданням терміну для усунення його недоліків.

11.11.2024 на виконання вище зазначеної ухвали представником позивача було усунуто зазначені недоліки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Від представника відповідача - Нестеришин Я.С. на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують проти позовних вимог та просять відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що 21 жовтня 2024 позивач у приміщенні відповідача відмовився від проходження військово-лікарської комісії (медичного огляду для встановлення ступеню придатності до проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації та в особливий період) чим порушив приписи абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Своїми діями позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. 21 жовтня 2024 уповноваженою особою відповідача відносно позивача та за участю позивача складено протокол №105 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу позивач ознайомлювався із змістом статті 63 Конституції України, правами і обов`язками, передбаченими ст.268 КУпАП та повідомлявся про час, дату та місце розгляду його адміністративної справи, про що свідчить особистий підпис позивача у відповідній графі протоколу. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено рапортом від 21.10.2024 офіцера мобілізаційного відділення відповідача ОСОБА_4 , направленням для проходження медичної комісії та карткою обстеження та медичного огляду. 21 жовтня 2024 начальником відповідача відносно позивача винесена постанова №105, якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. Копію постанови позивач отримав власноруч 21.10.2024. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні") в Україні введено воєнний стан та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію») оголошено та проводиться загальна мобілізація. Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; - проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Оскільки вимога відповідача про проходження позивачем ВЛК була пред`явлена 21.10.2024 при перебуванні позивача у приміщенні відповідача, відповідно, потреба у наданні позивачу повістки для з`явлення до відповідача для проходження ВЛК була відсутня та вимогами чинного законодавства не передбачена. Відповідно до п.74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560) військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. Для проходження ВЛК позивачу уповноваженим співробітником відповідача - офіцером мобілізаційного відділення 21.10.2024 було розпочато оформлення направлення на ВЛК та картки обстеження та медичного огляду. Позивачем при оформленні вказаних документів було категорично заявлено про відмову від проходження ВЛК, внаслідок чого подальше оформлення направлення на ВЛК було припинено, та офіцером складено рапорт про відмову позивача від проходження ВЛК, та відносно позивача складено протокол №105 про адміністративне правопорушення. Таким чином, вимога відповідача про проходження позивачем військово-лікарської комісії була законною вимогою, вимога відповідача до позивача була пред`явлена в особливий період. Не виконання відповідачем в особливий законної вимоги відповідача про проходження ВЛК є порушенням вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Щодо аргумента позивача про те, що він виключений із військового обліку як особа, що була засуджена за тяжкий злочин (в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до травня 2024 року), то у відповідача відсутня інформація про виключення позивача з військового обліку. Позивачем докази про виключення його із військового обліку не надано. Із наданого позивачем скріншоту із застосунку «Резерв+» лише вбачається повідомлення про те, що позивачу необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Оскільки на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності у позивача був відсутній військово-обліковий документ, відповідач використовував інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У вказаному реєстрі інформація про виключення позивача із військового обліку була відсутня. Відповідач вважає дії позивача такими, що спрямовані на невиконання позивачем своїх конституційних обов`язків.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_1 складена постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25 500,00 грн..

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 21.10.2024 об 11год. 50 хв. громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме, абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У поданому до суду позові, позивач вказує на те, що підстав для притягнення його адміністративної відповідальності за правопорушення відсутні, оскільки він виключений з військового обліку як особа, що вчинила тяжкі злочини, тому у позивача відсутні обов`язок проходити ВЛК, а відтак ухвалена постанова відповідача підлягає скасуванню.

У силу вимог передбачених ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, ч.3 ст. 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до частини третьої якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У частині 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною шостою ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 та № 1487 від 30.12.2022.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Згідно зі ч. 9 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (редакція від 04.05.2024 ), на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються, крім іншого: - зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання; - виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п.6 ч. 6 ст. 37 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (редакція від 04.05.2024 ), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно із копією довідки, виданої Бучанською ВК-85 Київської обл., від 29 серпня 2007 р. ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 мав у минулому судимість за ст. 142 Кримінального Кодексу України від 04.01.2001, за ст. 140 ч.3, 81 ч.2, 17, 140 ч.3 Кримінального Кодексу України.

Позивач, як на підставу скасування оскаржуваної постанови посилається на те, що він виключений з військового обліку як особа, що вчинила тяжкі злочини, що передбачено ч. 9 ст. 14 та п.6 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, як вбачається із редакції ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», від 18.05.2024 року п.6 ч. 6 ст. 37 даного закону було виключено.

А також, із ч.9 ст. 14 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» було виключено«зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання; - виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину».

Таким чином, станом на дату притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, норма закону, за якою його було виключено з військового обліку уже не діяла.

А посилання позивача на інформацію з реєстру Оберіг, що він вчасно уточнив дані та не знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 і не є військовозобов`язаним, призовником або резервістом, у запасі не перебуває не є належним доказом виключення його з військового обліку, оскільки у даному витягу зазначено, що «інформація в реєстрі Оберіг неповна. Позивачу необхідно звернутися в ТЦК за місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних».

Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

А відтак притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП відбувається саме територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно зі ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на момент пропозиції працівників ТЦК пройти позивачем ВЛК норма, згідно з якою його було знято з військового обліку, вже не діяла, а відтак дана вимога на час її пропозиції відповідала вимогам чинного законодавства, тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121,123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.210-1, 245, 251, 268, 280 КУпАП, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.02.2025.

Суддя: Т.А.Зотьк