Справа № 560/7465/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7465/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

17 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

02 грудня 2024 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.11.2024 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 листопада 2023 №608-ОС солдат ОСОБА_1 був зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення. Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 22.02.2024 № 196-ОС ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія другого відділу прикордонної служби четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування з 26 листопада 2023.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.04.2024 №144-ВВ встановлено, що ОСОБА_1 відряджено до ділянки НОМЕР_3 прикордонного загону для проведення заміни (ротація сил і засобів) з 8 квітня 2024. Наказ виданий на підставі бойового наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 04.04.2024 №11-гриф, посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 №1922.

15 квітня 2024 позивачем направлено засобами поштового зв`язку з міста Одеси рапорт, адресований начальнику НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про звільнення з військової служби. У рапорті він просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років. До рапорту додавались копії паспорту, РНОКПП, свідоцтва про укладення шлюбу, ID картки дружини, свідоцтва про народження сина, медичного висновку стосовно дитини за №56 від 05.04.2024, довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні.

Оскільки відповідачем не було прийнято будь якого рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Військової частини НОМЕР_1 в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Згідно з частинами другою, четвертою статті 2 Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пункт 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, передбачає, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо посадовим особам, які мають право їх звільнення з військової служби. Водночас, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. У разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі, який наділений правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Звільнення з посад осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу у органах Держприкордонслужби здійснюється наказом начальника цього органу.

Колегія суддів звертає увагу, що на час звернення до суду позивач не був звільнений з військової служби та не отримав письмової відмови у задоволенні рапорту.

Зі змісту наданих відповідачем документів встановлено, що до Адміністрації Держприкордонслужби 17.04.2024 Укрпоштою надійшов конверт, у якому містився рапорт ОСОБА_1 з доданими документами.

Про надходження документів складений акт №161 від 17.04.2024, у якому міститься висновок про прийняте комісією АДПС рішення рапорт ОСОБА_1 у Адміністрації Держприкордонслужби не реєструвати і не розглядати, натомість направити його до Військової частини НОМЕР_1 ДПС України.

Таким чином, відповідач отримав рапорт позивача разом з рішенням/актом комісії Адміністрації Держприкордонслужби від 17.04.2024.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач особисто не звертався до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення, оскільки рапорт/ лист з додатками були надіслані з міста Одеси, у той час як позивач з 08.04.2024 вважався відрядженим на ділянку НОМЕР_3 прикордонного загону (Харківська область), що підтверджується наказом військової частини від 09.04.2024 №144-ВВ.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази звернення ОСОБА_1 з вказаним рапортом до безпосереднього командира або до наступного прямого начальника, що вказує на те, що рапорт ОСОБА_1 не був поданий «по команді». Належні докази протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 суду не надані і судом не встановлені.

Водночас, враховуючи те, що вказаний рапорт надійшов до відповідача від Адміністрації Державної прикордонної служби України, комісія якого прийняла рішення про скерування його на розгляд / перенаправлення саме до Військової частини НОМЕР_1 , остання повинна вчинити дії з метою його розгляду відповідно до наявних вимог законодавства, прийнявши рішення в межах наданих повноважень.

Колегія суддів зауважує, що хоч рапорт і не був поданий позивачем "по команді", однак вказане звернення фактично наявне, зафіксоване у офіційних документах, відтак повинне бути опрацьоване та розглянуте по суті. Суд не надає правової оцінки обґрунтованості безпосередньої підстави, з якою позивач пов`язує своє право на звільнення, оскільки оцінку цим обставинам та документам повинен надавати уповноважений орган, який розгляд рапорту фактично ще не здійснював.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти рішення в межах наданих повноважень відповідно до вимог закону.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.