Справа № 520/25300/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 р. Справа № 520/25300/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) від 25.11.2024 року по справі № 520/25300/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

третя особа Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправним бездіяльність у вигляді не здійснення належних ОСОБА_1 виплат додаткового грошового забезпечення та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити:

- компенсацію за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частину за 2023 рік та повну невідбуту відпустку за 2024 рік;

- компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої наказом МОУ від 11.06.2008 № 260 за 2023 та 2024 роки;

- із 01.01.2023 по 05.08.2024 у повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 30 000 грн. (у місяцях в яких не виконувалися бойові завдання) згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168;

- із 01.01.2023 по 05.08.2024 у повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 100 000 грн. (у місяцях в яких виконувалися бойові завдання, в т.ч. за березень, квітень та травень 2024 року), згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168;

- із 12.04.2024 по 05.08.2024 у повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 70 000 грн. (у місяцях в яких виконувалися бойові завдання, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168;

- одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням захворювання в ході бойових дій, а також у зв`язку із встановленням інвалідності під час військової служби (на даний час триває МСЕК та по результату документи будуть надані суду), згідно із постановою КМУ від 25.12.2013 за № 975;

- здійснити зазначені виплати у максимально дозволеному розмірі, що встановлені чинним законодавством України;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 80 000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.24 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати ОСОБА_1 компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невирішення питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та змінити резолютивної частину оскаржуваного рішення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та за 2024 роки. Крім того, суду першої інстанції не надано докази про його деприміювання у липні-жовтні місяці 2023 року, у грудні місяці 2023 року, у січні місяці 2024 року, а також у червні-серпні місяці 2024 року. Враховуючи факт, виконання ним у зазначені періоди спеціальних завдань згідно з бойовими наказами у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що не спростовано відповідачем, це дає підстави виплатити йому додаткову винагороду за вказані періоди часу в сумі 30000 грн. Вказав, що судом не отримано копій усіх його бойових розпоряджень із 01.01.2024 по момент звільнення, також проігноровано Довідку від 10.05.2024 № 2043 у якій зазначено відомості про його бойові розпорядження у 2023 році, за які також в подальшому не здійснено виплат в повному обсязі. В частині заподіяння моральної шкоди зазначив, що у зв`язку із незаконною поведінкою відповідача, його позбавлено можливості забезпечувати та утримувати себе та членів сім`ї, а тому сума моральної шкоди становить 80 000 грн. Крім того, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказав, що порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України).

Відповідач, та третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 за № 236 солдата резерву 314 запасної роти ОСОБА_1 , звільненого наказом від 25.07.2024 № 159-РС, у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та вважати таким, що здав справу та посаду.

З 05.08.2024 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та із 06.08.2024 знято з котлового забезпечення.

Вислуга років позивача у ЗСУ на 05.08.2024 становить: календарна 04 роки 03 місяці 21 дні; пільгова не обчислювалась; загальна 04 роки 03 місяці 21 дні.

Згідно даного наказу встановлено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період із 01 по 05 серпня 2024 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана терміном 10 діб. Щорічна основна відпустка за 2024 рік не надавалась. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 рік не надавалась.

Позивач, вважаючи, що йому протиправно не виплачена компенсація за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частину за 2023 рік та повну за 2024 рік; не компенсовано додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої наказом МОУ від 11.06.2008 № 260 за 2023 та 2024 роки; із 01.01.2023 по 05.08.2024 не виплачені в повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 30 000 грн. (у місяцях в яких не виконувалися бойові завдання) згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168; із 01.01.2023 по 05.08.2024 не виплачені в повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 100 000 грн. (у місяцях в яких виконувалися бойові завдання, в т.ч. за березень, квітень та травень 2024 року), згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168; із 12.04.2024 по 05.08.2024 не виплачені в повному обсязі щомісячні додаткові грошові винагороди в сумі 70 000 грн. (у місяцях в яких виконувалися бойові завдання, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168; не виплачена одноразова грошова допомога по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; не здійснена виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання в ході бойових дій, а також у зв`язку із встановленням інвалідності під час військової служби (на даний час триває МСЕК), згідно із постановами КМУ від 25.12.2013 за № 975 та від 28.02.2022 за № 168, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не виплатив позивачу компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо невирішення питання в частині встановлення позивачу додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у період з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024, відмовляючи в задоволенні інших періодів суд виходив з відсутності документального підтвердження участі позивача бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій.

Відмовляючи позивачу в частині вимог щодо невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання в ході бойових дій, а також у зв`язку із встановленням інвалідності під час військової служби (на даний час триває МСЕК та по результату документи будуть надані суду), згідно із постановою КМУ від 25.12.2013 за № 975, суд виходив з того, що у відповідача не виникло обов`язку по направленню документів позивача на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Щодо висновку суду про задоволення вимог позову в частині визнання протиправною невиплату та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон, Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначенні Законом України Про соціальний і протиправний захист військовослужбовців та членів їх сімей (Далі Закон № 2001-ХІІ)

Відповідно до розділу XXIV Наказу № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Як вбачається з обсягу позовних вимог, ОСОБА_1 при зверненні до суду заявлена вимога про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої Наказом МОУ від 11.06.2008 № 260 за 2023 та 2024 роки.

Водночас, суд першої інстанції, встановивши право позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не дослідив право позивача на отримання такої допомоги в конкретні роки.

Як встановлено Наказом № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України.

Окремими дорученнями Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023 встановлено, що у 2023 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності підстав, які прописані в п. 6 даного окремого доручення.

Пунктом 6 Окремого доручення визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціальнопобутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;

поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).

Як встановлено судовим розглядом з наданих позивачем медичних документів, ОСОБА_1 у 2023 році з 10.01.2023 по 20.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні КНП "КЛШМД" ДМР з діагнозом гіпертонічної хвороби ІІ ступеня /а.с.75-76/.

З 03.07.2023 по 13.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Зміївська центральна районна лікарня Зміївської міської ради Харківської області, з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ст. ризик високий, кризова течія (від 02.07.2023), гіпертензивне серце СН І ст. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. /а.с. 46-51/

Крім того, з 25.07.2023 по 08.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Харківської міської ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 3 ступеню, ризик дуже високий. /а.с. 57-59/

Відповідно до Довідки гарнізонної військово-лікарської комісії № 1471 від 23.02.2023, спондилогенна тораколюмбалгія, підгостра лівобічна нейросенсорна приглухуватість, при сприйнятті шепітної мови до 6 метрів на праве вухо, до 4 метрів на ліве вухо. Захворювання, так, повязане з проходженням військової служби.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 18.03.2024 № 3306 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю в/ч НОМЕР_2 18.03.2024, діагноз стан після гострого (07.03.2024) Q-позитивного інфаркту міокарду нижньої стінки лівого шлуночок, стенозуючого коронаросклерозу (КГ від 07.03.2024), стенування (07.03.2024) інфаркт-залежнох 1-ї гілки тупого краю ЛКА у вигляді вираженого астенічного стану. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 44 графи ІІ розкладу хвороб потребує відпустки для лікування у звязку з хворобою на 30 календарних днів. /а.с. 85/

Отже, враховуючи вищевикладене, наданими до суду медичними документами підтверджується право на отримання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань як за 2023 рік так і за 2024 рік.

У зв`язку з чим, враховуючи неповне дослідження доказів наданих позивачем, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в цій частині помилково не дослідив наявність у позивача права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за конкретні роки, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що третій абзац резолютивної частини рішення підлягає зміні, шляхом викладення його в такій редакції: "Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати ОСОБА_1 компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей."

Щодо часткового задоволення судом першої інстанції вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невирішення питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів та зобов`язання розглянути питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024, колегія суддів зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Питаннями деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженими постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 (далі - Постанова № 168).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови № 168 (станом на момент виникнення спірних правовідносин, 01.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Таким чином, враховуючи вказане вище нормативне врегулювання, на період дії воєнного стану військовослужбовці мають право на виплату додаткової винагороди та додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

Так, розмір додаткової винагороди становить 30000,00 грн., а у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - 100000,00 грн. пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В силу п. 3 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 № 248 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

При цьому, документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до п. п. 5, 6 зазначеної телеграми виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).

Отже, обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Таким чином, позивач як військовослужбовець Збройних Сил набуває право на отримання збільшеної до 100000,00 грн. додаткової винагороди у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Водночас, доводи позивача про те, що довідками Форми ОК-5 підтверджується, що йому не в повній мірі виплачувалось грошове забезпечення у розмірі 30000,00 грн., колегія суддів не приймає в якості належних, з огляду на те, що вони не містять чіткого розрахунку та складових, які виплачувались позивачу, крім того, не містять кількості днів перебування позивача на службі.

Стосовно наявності у позивача права на додаткову грошову винагороду збільшену до 100000,00 грн., колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять дві довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією:

- Довідка Військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2043 від 10.05.2024 по формі Додатку 6 до Порядку, якою встановлено, що солдат ОСОБА_1 в період з 05.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 30.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023, по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи в м. Харків, н.п. Богодухів, н.п. Петропавлівка, н.п. Максимівка, н.п. Вільшани, н.а. Сковородинівка, н.п. Цапівка, н.п. Підвисоке Харківської області, н.п. Часів Яр, н.п. Зарічне, н.п. Часів Яр Донецької області. Підстава: БР командира в/ч НОМЕР_1 № 2 від 24.02.2022; БР командира в/ч НОМЕР_1 № 20 від 01.03.2022 р.; БР ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 253 від 29.03.2022; БР командира 92 ОМБР №11 від 06.04.2022; БР командира 92 ОМБР № 18 від 13.04.2022; БР командира ОТУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 116/ОТУСУМИ/1114 дск від 01.06.2022; БР командира 92 омбр № 6/3/1/256кп/дск від 09.06.2022; БР командира НОМЕР_4 БрОП НГУ № 7/126 від 18.07.2022; БР командира НОМЕР_5 обр ТрО №812 від 16.10.2022; БР ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " № 116/1/1723т від 24.11.2022; БР ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " № 1314/4/9/47т окп від 25.11.2022; БР командира 66 ОМБР № 1339/кп/з дск від 27.12.2022; БР командира ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 13.05.2023 № 1314/4/9/357дск/окп; БР командира ТГр "Бахмут" від 13.05.2023 № 596.

- Довідка військової частини НОМЕР_1 № 1571/7685 від 01.08.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, солдат резерву 314 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 дійсно в період з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківська обл. с-ще. Слатине, Харківська обл. с-ще. Лісне. Підстава: БР ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 09.02.2023 № 600, ЖБД в/ч НОМЕР_6 № 1036т від 02.10.2023, ЖБД в/ч НОМЕР_1 № 1479т від 11.12.2023, ЖБД в/ч НОМЕР_1 №160т від 30.03.2024, БН ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 16.04.2024 № 313/3/542т/х.

Доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу в повному обсязі щомісячної додаткової грошової винагороди пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони за період з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023, по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023, з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024 (зазначений у довідках та в межах заявленого позивачем періоду) згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, відповідачем не надано.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам встановленим Довідкою Військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 2043 від 10.05.2024, що в свою чергу призвело до неправильного визначення періоду, в який позивач мав право на отримання підвищеної до 100000,00 грн. додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168.

Стосовно доводів Чорного І,Ф, про те, що в інші періоди (які не охоплені довідками) в 2023 та 2024 роках він також перебував на "нулі", колегія суддів зазначає таке.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 814/1460/16, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а у силу ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст. 77 КАС України у поєднанні з приписами ч. 4 ст. 9, абз. 2 ч. 2 ст. 77, частин 3 і 4 ст. 242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Даний висновок суду повністю корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19, де вказано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не наведено будь-яких фактичних обставин, стосовно інших періодів та місць перебування ОСОБА_1 , де він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави к зв`язку з військовою агресією Російської Федерації України, окрім тих, що визначені в Довідках № 1571/7685 та № 2043.

Крім того, позивачем також заявлено вимогу про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн. передбаченої Постановою КМУ № 168 у період з 07.03.2024 по 17.04.2024, з підстав перебування ОСОБА_1 на лікуванні.

Пунктом 1-2 Постанови КМУ № 168 (станом на момент виникнення спірних правовідносин в цій частині - 07.03.2024) визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Крім цього, згідно з пунктами 9, 10 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 р. за № 745/32197 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 11 Розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Також, пунктом 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 (далі Положення № 402 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Як встановлено судовим розглядом, та підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 332 від 18.03.2024, солдату ОСОБА_1 , проведено медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю в/ч НОМЕР_2 18.03.2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) - стан після гострого (07.03.2024) Q-позитивного інфаркту міокарду нижньої стінки лівого шлуночка, стенозуючого коронаросклерозу (КГ від 07.03.2024), стентування (07.03.2024) інфаркт-залежної 1-ї гілки тупого краю ЛКА у вигляді вираженого астенічного стану. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 44 графи ІІ Розкладу хвороб потребує лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він був госпіталізований під час виконання бойового завдання, що на його думку і підтверджує Довідка ВЛК № 332 від 18.03.2024, спростовуються наступним.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2935 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Форма первинної облікової документації № 027/о) анамнез захворювання ОСОБА_1 : підвишення артеріального тиску відмічає з 2023 року, приймав різні групи гіпотензитивних препаратів. В 2023 році переніс ГПМГ, проходив ВЛК визнаний обмежено придатним до військової служби. З обіду 06.03.2024 стан погіршився, підвищився АТ до 200/130 мм рт ст, медична допомога надана медиками частини. Швидкою доставлений до ВМКЦ ПнР, госпіталізований. Рекомендовано: пацієнт по узгодженню переводиться для проведення коронароангіографії та стентування ін залежної КА в ОКЛ ХОР. /а.с. 135-136/

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9.4304 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" ОСОБА_1 направлений в стаціонар шляхом самозвернення, час надходження 20:30 год. 07.03.2024. Рекомендовано продовжити лікування в умовах ІНФОРМАЦІЯ_6 (в/ч НОМЕР_2 ) погоджено із ОСОБА_2 /а.с.35-37/

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3009 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.03.2024 по 18.03.2024. Анамнез захворювання: підвищення артеріального тиску відмічає з 2023 року, приймав різні групи гіпотензивних препаратів. В 2023 році переніс ГПМК, проходив ВЛК визнаний обмежено придатний до військової служби. З обіду 06.03.2024 стан погіршився, підвищення АТ до 200/130 мм рт ст, медична допомога надана медиками частини. Швидкою доставлений до ВМКЦ ПнР, госпіталізований. О 18.55 раптово виник біль за грудиною стискаючого характеру появу болю повязує з емоційним навантаженням, звернувся до чернового медичного персоналу, виконали ЕКГ - гострий ІМ по задній стінці, в біохімічному аналізі крові підвищення КФК-МВ - 480 Од/л, Тропонін І-32. Переведений до КНП ХОР ОКЛ, для проведення ургентної КВГ, 07.03.2023 виконано стентування гілки тупого краю, переведений лр ВМКЦ ПнР, для подальшого лікування./а.с.137-138/

Отже, з виписок із медичних карт ОСОБА_1 не вбачається, що останній був госпіталізований 06.03.2024 з зони виконання бойових завдань, наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише погіршення фізичного стану позивача під час проходження служби.

Крім того, Довідкою № 332 від 18.03.2024 також підтверджується, що отримане позивачем захворювання (07.03.2024) пов`язане з проходженням служби.

Водночас, як зазначалось вище, підставами для включення до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.

Таким чином, оскільки наявні у справі матеріли свідчать про те, що отримана позивачем травма є такою, що пов`язана з проходженням військової служби, а не із захистом Батьківщини, колегія суддів вважає, що на час виникнення спірних відносин відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вимоги позивача про виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період з 07.03.2024 року по 17.04.2024 року в розрахунку 100 000 грн пропорційно дням перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у період дії воєнного стану, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги апеляційної скарги про зобов`язання відповідача надати детальний розрахунок суми виплаченого додаткового грошового забезпечення для подальшого звернення до суду із позовом щодо компенсації за несвоєчасну виплату, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції, оскільки апелянтом така вимога в суді першої інстанції не заявлялася, відповідно по ній жодного рішення не приймалось, то така вимога не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Нормами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 24 червня 2020 року у справі № 9901/845/18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 580/1015/21 дійшов висновку, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн, позивач посилається на те, що у зв`язку із незаконною поведінкою відповідача, його позбавлено можливості забезпечувати та утримувати себе та членів сім`ї, а тому сума моральної шкоди становить 80000,00 грн., яку він витратить на відпочинок та усунення негативних наслідків для здоров`я.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із рішенням відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди у сумі 80000,00 грн) суду не надано.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі № 628/3028/16-а та від 15 квітня 2020 року у справі № 815/63/18.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки не доведена протиправність діяння її заподіювача, позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди саме діями відповідача.

Також, не наведено та не надано позивачем суду доказів співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, які б співвідносились із засадами розумності та справедливості.

Відтак, така вимога не підлягає задоволенню оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не наведено розрахунку її розміру.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 80000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду змінити та викласти 3,4,5 абзаци резолютивної частини в іншій редакції:

"Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати ОСОБА_1 компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невирішення питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023 по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023, з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023 по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023, з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024, з урахуванням висновків суду.".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року по справі № 520/25300/24 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 317, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 по справі № 520/25300/24 змінити, виклавши абзац 3,4,5 в наступній редакції:

"Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати ОСОБА_1 компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік, частини за 2023 рік та повної невідбутої відпустки за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця через хворобу - у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожним повний календарний рік служби, згідно ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невирішення питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023 по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023, з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути питання в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 01.01.2023 по 09.01.2023, з 23.02.2023 по 28.02.2023, з 13.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 06.06.2023, з 01.01.2024 по 06.03.2024, з 18.04.2024 по 29.05.2024, з урахуванням висновків суду."

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року по справі № 520/25300/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 17.02.25 року.