Справа № 400/10827/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 р. № 400/10827/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Дерев`янко Л.Л. за участю секретаря судового засідання розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

до відповідачаФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

простягнення податкового боргу у сумі 6 800,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі - позивач або ГУ ДПС у Миколаївській області) звернулось з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 800,00 грн в рахунок погашення податкового боргу з адміністративного штрафу за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг, який є непогашеним, а саме за платежем штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробiв.

Ухвалою від 21.11.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановив строк для подання сторонами заяв по суті.

03.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти позову заперечив, пославшись на те, податкове повідомлення-рішення про стягнення 6800 грн ним своєчасно оскаржено в адміністративному порядку до ДПС України. Відповідь за результатами скарги до відповідача не надходила. З огляду на пункт 56.9. статті 56 Податкового кодексу України, за яким, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, відповідач вважає, що податкового боргу в сумі 6800 грн не існує. Просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач в спростування аргументів відзиву зазначив, що рішення про результати розгляду скарги (залишено без задоволення) №3433/6/99-00-06-03-01-06 направлене ДПС України відповідачу 22.02.2022, що, з урахуванням зупинення Законом України від 13.05.2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України» перебігу строків, встановлених ст. 56 ПК України, є своєчасним. Отже, податкове повідомлення рішення є чинним.

Запереченнями на відповідь на відзив відповідач не погодився з тезою про своєчасність направлення ДПС України рішення за його скаргою. Також, відповідач, з огляду на надані позивачем докази направлення цього рішення, зазначає, що поштове відправлення не було вручено, а було вкладено в поштову скриньку 22.03.2022, що є порушенням п.71 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 05.03.2009 за №270.

В додаткових поясненнях позивач зауважив, що ГУ ДПС у Миколаївській області не несе відповідальності за дії працівників АТ «Укрпошта», а також звернув увагу, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

04.02.2025 відповідач подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач отримав інформацію від ДПС України про результати розгляду скарги лише 17.01.2025. Відтак, до цієї дати позивач не мав жодних підстав самостійно змінювати призначення платежу.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Позивач відповідно до приписів Податкового кодексу України є платником податків.

01.09.2023 позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №901, з якого вбачається, що на підставі акта перевірки № 6479/14-29-2909-01-08/ від 31.07.2023, відповідачу нараховано штрафні санкції, що застосовуються відповідно до закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирте етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» в розмірі 10000,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення вручено відповідачу 06.09.2023.

13.09.2023 відповідач сплатив 10000,00 до бюджету, призначення платежу: сплата грошових зобов`язань за актом перевірки № 6479/14-29-2909-01-08/ від 31.07.2023.

Відомості інтегрованої картки платника податків підтверджують факт сплати 10000,00 грн, з яких 6800,00 грн зараховано контролюючим органом в погашення недоїмки.

Відповідач в цій справі заперечив наявність недоїмки та правомірність такого зарахування, в зв`язку з чим сторонами надано до суду докази, на підставі яких суд встановив такі обставини.

08.10.2021 позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №03 про стягнення з відповідача 6800 гривень.

Не погоджуючись з цим повідомленням-рішенням ФОП ОСОБА_1 оскаржив його до ДПС України 22.10.2021.

22.02.2022 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким скаргу залишено без задоволення.

Поштовим повідомленням про вручення підтверджується, що 22.03.2022 поштове відправлення вкладено до поштової скриньки.

В матеріалах справи є податкова вимога від 06.12.2021 року №0-1403, яка вручена відповідачу 14.12.2021.

Позивач, з огляду на наявність у відповідача податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №901 від 01.09.2023, звернувся до суду з вимогою про стягнення його в примусовому порядку.

Відповідач не заперечує правомірність застосування до нього штрафу зазначеним вище повідомленням-рішенням, проте не погоджується з діями відповідача щодо зарахування сплачених за цим повідомленням-рішенням коштів в погашення недоїмки.

Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року № 481/95-BP (надалі - Закон № 481).

Згідно із вимогами абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону № 481, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Частиною 1 ст. 17 Закону № 481, встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Згідно з ч. 4-5 статті 17 цього ж Закону, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, є податковим боргом.

Пунктами 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За приписами п. 56.2. статті 56 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Нормами п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

29.05.2020 року набрав чинності Закон України від 13.05.2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України» та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», за яким тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Застосовуючи зазначені приписи до обставин справи, суд зазначає наступне.

Враховуючи доводи відповідача, суд у цій справі має з`ясувати питання, чи існувала у відповідача недоїмка станом на 13.09.2023, тобто на дату сплати відповідачем податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 01.09.2023, якщо існувала, то в якій сумі, а також чи мав позивач право змінювати призначення платежу, зазначене відповідачем, і спрямовувати сплачені відповідачем кошти на погашення недоїмки.

Заперечуючи проти наявності недоїмки за податковим повідомленням-рішенням №03 від 08.10.2021, відповідач посилається на його оскарження, несвоєчасний розгляд скарги ДПС України, неналежне направлення рішення за скаргою, а , відтак, необхідність застосовувати наслідки, передбачені п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України.

Суд враховує зазначені вище норми Закону України від 13.05.2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України» та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» і констатує, що, оскільки скарга була подана відповідачем в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), рішення ДСА України також прийнято в цей період, строки і наслідки, передбачені статтею 56 Податкового кодексу до спірних відносин не застосовуються. Доводи відповідача в цій частині є помилковими.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення за результатами розгляду скарги направлене на адресу відповідача 22.02.2022.

Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що рішення податкового органу повинно бути надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням.

Додаткових вимог до надсилання рішень податкового органу (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

Крім того, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган повторно надсилати рішення у випадку його повернення чи здійснювати заходи для з`ясування причин його невручення.

Суд вважає слушним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 20.10.2020 по справі № 140/30/20, в якій суд звернув увагу на тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відтак, суд відхиляє посилання відповідача на те, що в зв`язку з неналежним розглядом і направленням його скарги, податкового зобов`язання за податковим-повідомленням-рішенням № 03 від 08.10.2021 не існує.

Отже, на 13.09.2023 відповідач мав податковий борг зі сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Оцінюючи правомірність дій позивача щодо зміни призначення коштів, сплачених відповідачем 13.09.2023 і направлення їх на погашення недоїмки, суд застосовує норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено пунктом 87.9 статті 87 ПК України.

Суд враховує, що недоїмка за податковими повідомленнями-рішеннями № 03 від 08.10.2021 і №901 від 01.09.2023 виникла з зобов`язань одного виду зі сплати штрафних санкцій, що застосовуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирте етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Тобто, грошові кошти, сплачені відповідачем 13.09.2023, зараховані в погашення податкового боргу з того ж виду платежу, який зазначений у квитанції, але з дотриманням норм чинного законодавства відповідно до черговості погашення податкового боргу.

За таких обставин суд висновує, що відповідачем не спростовано правомірність дій позивача в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, судом з`ясовано, що відповідач на час розгляду справи має узгоджений податковий борг з адміністративного штрафу за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у розмірі 6 800,00 грн. У зв`язку з цим, суд доходить до висновку, що вказана сума заборгованості повинна бути стягнута з відповідача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 6 800,00 (шість тисяч вісімсот гривень) грн. на користь відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу з: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко