Справа № 9901/136/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2025 року

м. Київ

справа №9901/136/21

адміністративне провадження № П/9901/136/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Селецької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог і предмет спору

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 05.05.2021 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Аргументи позивача

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в провадженні ВРП знаходилася дисциплінарна справа стосовно судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 (подання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ), і за яким винесено рішення ВРП від 25.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України». З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2018 за вх. № 1166/0/13-18 прокуратура міста Києва звернулася до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 по результатам розгляду Оболонським районним судом міста Києва цивільної справи № 756/8726/16-ц за позовом ОСОБА_2 до прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди. 04.10.2019 Першою Дисциплінарною палатою ВРП винесено ухвалу № 2615/1дп/15-19 «Про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ».

Позивач, з огляду на структурний та послідовний аналіз дій та поведінки членів Дисциплінарної палати при розгляді дисциплінарної справи відносно судді ОСОБА_1 , зробив висновок щодо повної та беззаперечної упередженості членів Дисциплінарної палати відносно нього. До початку розгляду 06.12.2019 дисциплінарної скарги йому не було відомо про змінений склад колегії, а також на момент оголошення в засіданні складу колегії не було надано часу для викладення у письмовій формі вмотивованого відводу члену Дисциплінарної палати ОСОБА_4 за обставин та підстав, передбачених частиною першою статті 33 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Тому, 10.12.2019 ним через канцелярію ВРП була подана заява про відвід члена ВРП ОСОБА_4 , яка так і залишилась не вирішеною Дисциплінарною палатою взагалі.

26.02.2020 за вх. № Б-1420/0/7-20 представником позивача - адвокатом Бєгуновою О. О. до Першої Дисциплінарної палати були подані пояснення з доданими до них документами на підтвердження викладених в них обставин та правових підстав для прийняття рішення про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та припинення дисциплінарного провадження, залишеного дисциплінарним органом без реагування, та без врахування жодного з доданих до пояснень доказів.

04.03.2020 відбулося засідання Дисциплінарної палати ВРП в складі головуючого - Шапрана В. В., членів Першої Дисциплінарної палати ВРП Краснощокової Н. Є., Маловацького О. В., Розваляєвої Т. С. та Шелест С. Б.

Адвокатом Бєгуновою О. О. було заявлено клопотання про виклик свідка, а саме: ОСОБА_5 , який був представником позивача ОСОБА_2 в цивільній справі № 756/8726/16-ц, в рамках якої прокуратурою міста Києва і було подано скаргу на дії судді ОСОБА_1 04.03.2020 ОСОБА_5 знаходився в приміщенні ВРП та був готовий надати показання щодо суті питань, порушених в дисциплінарній скарзі прокуратури м. Києва, але Перша Дисциплінарна палата вирішила відмовити в задоволенні вказаного клопотання без зазначення мотивів та відповідного обґрунтування такої.

Позивач наголошує, що усі його клопотання та його захисника, у тому числі про допит свідка, яке було заявлено 04.03.2020, були відхилені без зазначення мотивів їх відхилення.

04.03.2020 Перша Дисциплінарна палата в складі головуючого - Шапрана В. В., членів Першої Дисциплінарної палати ВРП Маловацького О. В., Розваляєвої Т. С., Шелест С. Б., доповідача - Краснощокової Н. Є. за результатами розгляду дисциплінарної справи винесла рішення № 675/1дп/15-20 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 », яким вирішила застосувати до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання ВРП про звільнення його з посади.

13.03.2020 за вх. № Б-1721/0/7-20 представником судді ОСОБА_1 - адвокатом Бєгуновою О. О., з дотриманням порядку та строків, передбачених частиною другою статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», була подана скарга на рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20. Водночас позивач зазначає, що станом на час подання скарги 13.03.2020 копія повного тексту оскаржуваного рішення дисциплінарного органу ВРП не лише не вручалася і не надсилалася йому, а й, навіть, на офіційному веб-сайті повний текст рішення не був оприлюднений.

Таким чином, позивач уважає, що було порушено два основоположні принципи системи права, а саме: право на своєчасне отримання рішення, що можна прирівнювати за аналогією до норм як приклад статті 272 ЦПК України чи інших аналогічних норм інших діючих процесуальних кодексів, а також право на своєчасне оскарження.

Лише 23.03.2020 позивачем за адресою місця його роботи - Оболонський районний суд м. Києва, був отриманий повний текст рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, направлений відповідачем супровідним листом від 16.03.2020 за вих. № 12476/0/9-20 рекомендованою кореспонденцією за штрихкодовим ідентифікатором № 390.

31.03.2020 рекомендованою кореспонденцією за штрихкодовим ідентифікатором № 848, а також 01.04.2020 продубльовано через канцелярію ВРП, суддею ОСОБА_1, з дотриманням порядку та строків, передбачених частиною другою статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», були подані заява про поновлення строку для оскарження рішення дисциплінарного органу та скарга на рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20.

Лише 18.06.2020 відповідачем була винесена ухвала № 1882/0/15-20 про задоволення клопотання судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 про поновлення строку для оскарження рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 про притягнення його дисциплінарної відповідальності.

26.08.2020 позивачем через канцелярію ВРП, під час здійснення дисциплінарного провадження відносно судді ОСОБА_1, в рамках розгляду скарги його представника - адвоката Бєгунової О. О. та скарги судді ОСОБА_1 на рішення дисциплінарного органу від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, буди подані заяви про відвід членам ВРП - Швецовій Л. А., Говорусі В. І. - двічі, Гречківському П. М., Матвійчуку В. В., Івановій Л. Б., Блажівській О. Є., Артеменку І. А. - вдруге, так як заява про відвід від 10.12.2019 так і не була розглянута членами дисциплінарної палати ВРП, та Прудивусу О. В., з підстав, зазначених в цих заявах.

18.11.2020 позивач був прооперований та місяць перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом ортопеда.

Також звертає увагу на те, що під час засідання ВРП, яке відбувалося 17.12.2020, на клопотання судді щодо відкладення розгляду заяв про відвід на іншу дату, у зв`язку із відсутністю представника судді та погане самопочуття, голова ВРП, який був головуючим на цьому засіданні - Овсієнко А. А. запропонував судді ОСОБА_1 «дочекатися» голову Верховного Суду Данішевську В. І., щоб у подальшому розглянути відводи та відкласти розгляд скарги судді ОСОБА_1 на іншу дату. Але на цю пропозицію, він повідомив, що погано себе почуває та потребує виклику бригади «швидкої допомоги», на це клопотання ніхто із допоміжного складу ВРП, які були присутні у залі засідань, не відреагував, а голова ВРП Овсієнко А. А. запропонував судді покинути зал, якщо він себе погано почуває, що він і зробив, так і не дочекавшись виклику «швидкої допомоги». У подальшому було винесено ухвали щодо відмови у відводах членів ВРП, за його відсутності та з`ясування обставин скарги.

При цьому позивач наголошує на тому, що головою ВРП Овсієнко А. А. був двічі змінений порядок денний засідання ВРП 17.12.2020, з метою «дочекатися» появи голови Верховного Суду Данішевської В. І., яка є членом ВРП за посадою, тільки для того, щоб розглянути вищевказані відводи. Кожен з вищевказаних членів ВРП був присутній у нарадчій кімнаті при розгляді заяви про відвід одному із членів ВРП, достеменно знаючи, що не може приймати в цьому участі, оскільки і сам підлягає відводу відповідно до інших поданих суддею ОСОБА_1 заяв про відводи. Юридичного кворуму для вирішення поданих суддею ОСОБА_1 заяв про відвід, в тому складі в якому приймались ухвали про відмову в задоволенні відводу, члени ВРП не мали.

08.02.2021 позивач був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради, де перебував на стаціонарному лікуванні з 08.02.2021 по 12.02.2021 включно.

У зв`язку з цим, 09.02.2021 електронною поштою на електронну адресу відповідача представником позивача було направлено клопотання про відкладення розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, призначеного на 11.02.2021, з доданими до клопотання документами, також 10.02.2021 указане клопотання повторно продубльовано рекомендованою кореспонденцією за штрихкодовим ідентифікатором № 361.

Проте 11.02.2021 ВРП прийняла рішення № 332/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04.03.2020 № 675/1дп/15- 20 про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», про що стало відомо з відомостей, розміщених на офіційним веб-сайті ВРП - «Результати розгляду порядку денного засідання Вищої ради правосуддя № 10 від 11.02.2021».

Отже, позивач зазначає, що навіть перебування його на офіційному лікарняному з наявністю клопотання про відкладення розгляду справи і наданням доказів поважності неявки не стало для членів Дисциплінарної палати поважною причиною відкладення засідання та винесення рішення за його відсутності.

Ураховуючи, що рішення ВРП є похідним і напряму залежить від результатів розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, з метою забезпечення права осіб на ефективний засіб юридичного захисту, позивач стверджує, що в частині вимог до форми і змісту оскаржуваного рішення ВРП від 25.03.2021 необхідно застосувати аналогію закону за правилами частини восьмої статті 50 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Позивач уважає, що оскаржуване рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, не відповідає указаним вимогам Закону України «Про Вищу раду правосуддя», та свідчить про порушення частини другої статті 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з огляду на таке.

Так, позивач зазначає, що після прийняття рішення від 11.02.2021, відповідачем на 02.03.2021 до порядку денного № 15 (пізніше зміненого на № 16) засідання ВРП було включено питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20.

Утім, через перебування ОСОБА_1 на лікарняному з діагнозом «Коронавірус», він був вимушений через свого представника звертатися до відповідача із клопотаннями про відкладення розгляду питання про звільнення його з посади судді.

Разом з тим, повного тексту рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 на сайті ВРП, починаючи з часу його прийняття - 11.02.2021 і до 03.03.2021 включно оприлюднено не було.

15.03.2021 на адресу Оболонського районного суду м. Києва надійшов лист ВРП від 12.03.2021 за вих. № 8374/0/9-21 про проведення засідання ВРП 25.03.2021.

25.03.2021 на засіданні ВРП було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, повного тексту якого, починаючи з 25.03.2021 і по 30.03.2021 на сайті ВРП опубліковано не було, за адресою місця проживання та/або роботи позивача не надсилалося та не вручалося.

Лише 07.04.2021 на адресу Оболонського районного суду міста Києва надійшов лист ВРП від 02.04.2021 за вих. № 11033/0/9-21 із копією повного тексту рішення ВРП від 25.03.2021 та пропозицією повідомити про відрахування судді ОСОБА_1 із штату суду та надіслати відповідний наказ, з яким він ознайомився та отримав на руки 08.04.2021.

Позивач наголошує на тому, що викладаючи свій висновок в стверджувальній формі з посиланням на незаконність винесеного суддею ОСОБА_1 судового рішення, за яке його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, члени Дисциплінарної палати вийшли за межі своїх дискреційних повноважень та перебрали на себе функцію суду. При цьому, надання оцінки рішенню судді ОСОБА_1 було зроблено судом апеляційної інстанції, який жодним чином не встановив причинно-наслідкового зв`язку між винесеним суддею ОСОБА_1 рішенням та завданням шкоди державному бюджету, а лише виконав свою функцію щодо його скасування встановивши порушення норм матеріального права. Будь-яких доказів того, що рішенням судді ОСОБА_1 було завдано шкоду державному бюджету матеріали справи не містять, тим більше, учасники процесу які були з ним не згодні, скористались своїм процесуальним правом на його оскарження і воно не набрало законної сили. А тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між рішенням судді ОСОБА_1 та нібито якоюсь гіпотетично завданою шкодою державному бюджету) в особі прокуратури м. Києва, яка є скаржником відносно судді ОСОБА_1 .

Також позивач зазначає, що до повноважень ВРП не входить перебирання на себе функцій суду, а входить лише встановлення складу дисциплінарного проступку в діях судді. У даному конкретному випадку, склад дисциплінарного проступку в діях судді ОСОБА_1 при винесенні рішення відсутній, оскільки суддя ОСОБА_1 оцінював надані йому сторонами докази та матеріали за власним переконанням та на підставі тих доказів, які уважав доведеними і встановленими, що входило в його повноваження передбачені чинним ЦПК України.

Звертає увагу на те, що раніше, оскаржуючи рішення Першої Дисциплінарної палати від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 до ВРП, скаржником, серед іншого, було наведено порівняння текстів оскаржуваного рішення Першої Дисциплінарної палати від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 та постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 у цивільній справі № 756/8726/16-ц, які в точній ідентичності відтворюють одне одного, що ніяким чином, в розумінні статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може доводити вчинення суддею дисциплінарного проступку.

Також наведене, на думку позивача, свідчить про порушення Першою Дисциплінарною палатою ВРП вимог пункту 70 підрозділу «Відповідальність і дисциплінарні провадження» Розділу VIІ «Обов`язки та зобов`язання» Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обв`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, та створення штучних обставин та підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за рішення, яке було скасовано в процесі апеляційного розгляду.

Крім того, пунктом 16 Розділу II «Зовнішня незалежність» Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів; незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, встановлено, що рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві.

В контексті указаних Рекомендацій СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, зважаючи на наявність поданої касаційної скарги у цивільній справі № 756/8726/16-ц представником позивача, по якій було відкрито касаційне провадження, втім, через відмову від касаційної скарги позивачем остаточного рішення у цій справі не прийнято, позивач стверджує, що, відкриваючи дисциплінарне провадження унікальний № 1166/0/13-18 стосовно судді ОСОБА_1, Перша Дисциплінарна палата ВРП, приймаючи 04.03.2020 рішення за результатами розгляду скарги прокуратури міста Києва від 23.10.2018, фактично переглянула рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.01.2018 у цивільній справі № 756/8726/16-ц поза межами апеляційних/касаційних процедур, закладених у чинному законодавстві України.

Також позивач зазначає, що докази «серйозних й очевидних порушень норм процесуального права, а також порушень прав людини і основоположних свобод, вчинених умисно або внаслідок грубої недбалості (мають ознаки свавілля)», як стверджує в своїй скарзі від 23.10.2018 прокуратура міста Києва (яка не є людиною, а також не являється органом державної влади) скаржником не були наведені, а членами Першої Дисциплінарної палати ВРП не встановлені, та в матеріалах дисциплінарного провадження унікальний № 1166/0/13-18 стосовно судді ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, позивач посилається на те, що науково-правовим експертним висновком від 09.07.2020 № 126/123-е, проведеним Інститутом держави і права імені В. М. Корецького Національної академії наук України (складеного за результатами науково-правового аналізу положень та висновків, викладених у рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 по дисциплінарній справі, відкритій за скаргою прокуратури міста Києва стосовно судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1), доданим до матеріалів дисциплінарного провадження, підтверджується позиція, що дисциплінарна палата використала скасування судового рішення, як підставу для дисциплінарної відповідальності, ухвалила рішення з негативним наслідком для особи, порушила вимоги абзацу 2 частини першої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оцінила законність судового рішення на підставі власного аналізу та розсуду, резюмувала і визнала його незаконним, протиправним, фактично завідомо неправосудним поза процедурою кримінального чи дисциплінарного провадження. Наведеним аргументам та доказам скаржників ВРП в рішенні від 11.02.2021 № 332/0/15-21 не надала взагалі.

Оскільки ніяких інших доказів дисциплінарною палатою на обґрунтування рішення від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, крім автоматично відтвореного тексту постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 у цивільній справі № 756/8726/16-ц покладено не було, і таких доказів під час розгляду скарг судді ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бєгунової О. О., ВРП не встановлено, позивач уважає, що прийняте відповідачем рішення від 11.02.2021 № 332/0/15-21 з неврахуванням обставин надання суддею оцінки доказам, які містилися у матеріалах справи, на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності є необґрунтованим, оскільки такі дії виходять за межі дискреційних повноважень відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що посилання у рішенні ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 на вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку як на одну із підстав за який його звільнено на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є незаконним, оскільки в Конституції України відсутнє тлумачення терміну «дисциплінарний проступок» чи «істотний дисциплінарний проступок». З аналізу судової практики Конституційного Суду України також не вбачається, що словосполученням «дисциплінарний проступок» чи «істотний дисциплінарний проступок судді» надавалося будь-яке офіційне тлумачення. Отже, у чинному законодавстві відсутні юридично визначені поняття термінів «дисциплінарний проступок» чи «істотний дисциплінарний проступок судді», які вживаються як у Конституції України так і в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» і, на які посилається ВРП у оскаржуваному рішенні.

Позивач уважає, що суддя в жодному разі не може нести відповідальність за позицію, яка ґрунтується на власному і відповідним чином мотивованому розумінні законодавства, за судову помилку, допущену внаслідок доброчесного, хоча й хибного, його застосування, що не можна виключати за недостатньо чіткого, однозначного і суперечливого правового регулювання. Судова помилка також тягне негативні правові наслідки для прав та інтересів учасників судового провадження, не забезпечує досягнення мети судочинства, але для її усунення якраз й існує інститут інстанційного оскарження судових рішень, апеляційного і касаційного перегляду.

Апеляційний суд міста Києва скасувавши рішення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 25.01.2018 повністю нівелював будь-які негативні наслідки для держави, які нібито могли бути завдані рішенням судді ОСОБА_1 і, які взагалі ніяким чином не доведені належними і допустимими доказами, а є лише гіпотетичними припущеннями прокуратури міста Києва, як учасника судового процесу та скаржника на дії судді.

Отже, позивач уважає, що висновки Дисциплінарної палати ВРП, рішення ВРП про відмову у задоволенні скарги на рішення Дисциплінарної палати та рішення ВРП від 25.03.2021 про звільнення судді ОСОБА_1 базуються виключно на аналізі тексту та підставах винесеного суддею рішення за результатами розгляду цивільної справи, скасованого у подальшому судом апеляційної інстанції, внаслідок звичайної суддівської помилки щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що підтверджено постановою суду апеляційної інстанції від 22.05.2018. Наведені факти, на його думку, свідчать про те, що Дисциплінарна палата ВРП, та ВРП не мали права застосовувати до судді ОСОБА_1 дисциплінарне покарання у вигляді звільнення базуючись виключно на аналізі винесеного ним рішення та без зазначення мотивів і чітких критеріїв вчиненого ним дисциплінарного проступку.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, шляхом подання позовної заяви з вимогою про скасування оскаржуваного рішення ВРП про звільнення від 25.03.2021.

У судовому засіданні позивач просив позов задовольнити.

Аргументи відповідача

У відзиві на позовну заяву ВРП просить відмовити у задоволенні позову, уважаючи його необґрунтованим.

Позиція ВРП полягає у тому, що на засіданні ВРП 25.03.2021 були присутні 13 її членів. За результатами голосування «за» проголосувало 13 членів ВРП, «проти» - 0. Таким чином, оскаржуване рішення прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухвалені. При цьому, суддя ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про засідання ВРП, на якому було прийнято оскаржуване рішення. У рішенні також містяться посилання на визначені законом підстави звільнення судді ОСОБА_1 та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. При цьому, доказів про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення позивачем не наведено.

Звертає увагу на те, що аргументи викладені у позові ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди із дисциплінарним провадженням стосовно судді, однак Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.12.2021 у провадженні № 11-164сап21 вже надано оцінку належності мотивації рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 та рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 «Про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді».

Разом з цим, рішення ВРП про звільнення судді з посади, не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами України «Про судоустрій і статус суддів» і «Про Вищу раду правосуддя» передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Нормами зазначених вище законів не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішенні питання про звільнення судці з посади.

З огляду на наведене, звертає увагу, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (в тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).

Ураховуючи зазначене, відповідач уважає, що зміст оскаржуваного рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 статті 126 Конституції України» містить посилання на визначенні законом підстави для звільнення судді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України) та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків - рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2021 № 675/1 дп/15-20 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке залишене без змін рішенням ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21, відтак підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

У судовому засіданні 29.01.2025 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Клопотання сторін та інші процесуальні дії у справі

05.05.2021 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 статті 126 Конституції України».

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 справу № 9901/136/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Білак М. В., Данилевич Н. А., Єресько Л. О., Мартинюк Н. М.

Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху та позивачу надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

24.05.2021 до Верховного Суду від позивача надійшла заява про поновлення строку для оскарження рішення ВРП від 25.03.2021 № 712/0/15-21.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25.05.2021 № 924/0/78/-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 9901/136/21 у зв`язку з відпустками суддів Білак М. В., Данилевич Н. А., які входять до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Губську О. А., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 9901/136/21.

Ухвалою Верховного Суду від 26.05.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із цим позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 9901/136/21. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 07.07.2021. Пунктом 10 резолютивної частини цієї ухвали відповідачу встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

01.07.2021 до Верховного Суду надійшла заява ВРП про надання можливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представникам відповідача.

01.07.2021 через систему «Електронний суд» та 06.07.2021 поштою на адресу Верховного Суду від ВРП надійшли клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 11-164сап21 за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2021 задоволено клопотання ВРП про розгляд в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів справи № 9901/136/21. Забезпечено участь представників ВРП - Русакової І. Г., Цуцкірідзе І. Л., Нарольської Т. С. у судовому засіданні по справі № 9901/136/21, призначеному на 07.07.2021 в режиме відеоконференції.

07.07.2021 позивачем подано до Верховного Суду заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк Н. М. від участі в розгляді справи № 9901/136/21.

07.07.2021 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 9901/136/21 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21.

Ухвалою Верховного Суду від 07.07.2021 заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк Н. М. від участі в розгляді справи № 9901/136/21 визнано необґрунтованою. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк Н. М. відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 07.07.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 та ВРП про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду в справі № 11-164сап21 за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21. Зупинено провадження у справі № 9901/136/21 за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду в справі № 11-164сап21 за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21.

17.01.2022 до Верховного Суду від ВРП надійшло клопотання про поновлення провадження у цій справі, оскільки 16.12.2021 Велика Палата Верховного суду ухвалила постанову у провадженні № 11-164сап21, якою залишила без задоволення скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21.

17.01.2022 до Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2022 задоволено клопотання ВРП про поновлення провадження у справі № 9901/136/21. Поновлено провадження у справі № 9901/136/21 за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення. Справу призначено до розгляду на 09.02.2022.

01.02.2022 через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява ВРП про надання можливості участі по справі № 9901/136/21, призначеній на 09.02.2022 та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача - Шевчуку А. О.

Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2022 задоволено заяву ВРП про надання можливості участі по справі № 9901/136/21, призначеній на 09.02.2022 та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечено участь представника ВРП - Шевчука А. О. у судовому засіданні по справі № 9901/136/21, призначеному на 09.02.2022 та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

09.02.2022 до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеної на 09.02.2022, у зв`язку з тим, що позивач знаходиться на двотижневій самоізоляції внаслідок захворювання на COVID-19.

09.02.2022 неявку позивача у судове засідання визнано поважною, судове засідання відкладено на 02.03.2022 о 12 год 30 хв.

01.03.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Селецька О. В. направила через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.03.2022, яке було зареєстровано у Верховному Суді 28.03.2022.

Водночас розгляд справи 02.03.2022 не відбувся у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та особливим режимом роботи Верховного Суду в цих умовах, установленим згідно з наказом Голови Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану».

Наказом Голови Верховного Суду від 06.05.2022 № 51 унесено зміни до наказу від 02.03.2022 № 29/0/8-22, згідно з якими зупинено тимчасово розгляд справ Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників секретаріату цього касаційного суду.

Наказом Голови Верховного Суду від 08.06.2022 унесено зміни до наказу Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22, згідно з яким визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 наказу Голови Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану».

Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2022 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 20.07.2022 о 12 год 00 хв.

15.07.2022 до Верховного Суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ВРП на підставі наявних у суду матеріалів, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану.

20.07.2022 через систему «Електронний суд» на адресу Верховного Суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Селецької О. В. про відкладення розгляду справи, призначеної на 20.07.2022 в адміністративній справі № 9901/136/21 та призначення іншої дати та часу судового засіданні з урахуванням строку, на який введено воєнний час.

На обґрунтування зазначеного клопотання представник позивача, зокрема, зазначала, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 було оголошено та проведено загальну мобілізацію. Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_8 проходять військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 04.06.2022 по теперішній час, а тому не можуть з`явитися у судове засідання особисто.

Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Селецької О. В. про відкладення розгляду справи відмовити. Зупинено провадження у справі № 9901/136/21 до закінчення воєнного стану.

23.09.2024 до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд від представника ОСОБА_1 - адвоката Селецької О. В. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 9901/136/21, яке обґрунтоване тим, що позивач наразі проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 , починаючи з 21.12.2023 по теперішні час, що базується в м. Києві, а тому він має можливість та бажає з`явитися у судове засідання особисто. І хоча обставина, що зумовила зупинення провадження у справі, - «до закінчення воєнного стану», наразі не усунута та не припинила своє існування, позивач уважав за можливе порушити питання про поновлення провадження у справі та продовження зі стадії, на якій його було зупинено.

Ухвалою Верховного Суду від 10.10.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Селецької О. В. про поновлення провадження у справі № 9901/136/21. Поновлено провадження у справі № 9901/136/21. Справу призначено до розгляду в судове засідання на 20.11.2024 о 12 год 30 хв.

У судовому засіданні 20.11.2024 оголошено перерву до 12 год 30 хв 11.12.2024 для надання можливості представнику відповідача надати документи на підтвердження повноважень.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10.12.2024 № 1373 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 9901/136/21 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О. А., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Єресько Л. О., Жука А. В., Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 9901/136/21.

У судовому засіданні 11.12.2024 у справі оголошено перерву до 12 год 30 хв 29.01.2025.

У судовому засіданні 29.01.2025 у справі оголошено перерву до 13 год 00 хв 05.02.2025.

04.02.2025 до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи 05.02.2025 без участі представника ВРП на підставі наявних у Суду матеріалів.

У судовому засіданні 05.02.2025 у справі оголошено перерву до 13 год 00 хв 12.02.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Указом Президента України від 09.01.2003 № 13/2003 призначений на посаду судді Оболонського районного суду міста Києва строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 22.05.2008 № 300-VI обраний на посаду судді Оболонського районного суду міста Києва безстроково.

23.10.2018 до ВРП надійшла скарга прокуратури міста Києва на дії судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.10.2019 № 2615/1дп/15-19 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення його з посади судді.

Рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 оскаржено суддею Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Бєгуновою О. О. до ВРП.

Рішенням ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

15.02.2021 за вхідним № 1339/0/8-21 до ВРП надійшло подання Першої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20.

25.03.2021 ВРП прийняла рішення № 715/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Уважаючи рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом розгляду в цій справі є рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Перевіряючи поведінку відповідача у межах спірних правовідносин на відповідність критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, Суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Поряд з тим, пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України визначено підстави для звільнення судді, зокрема, звільнення за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

За змістом статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади. Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі, зокрема, вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів, зокрема, суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

Статтею 112 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Статтею 115 Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.

Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

Згідно з положеннями частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Як встановлено з рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21, позивача було звільнено з посади судді Оболонського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням Першої Дисциплінарної палати ВРП на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді).

При цьому підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, залишене без змін рішенням ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення його з посади судді.

Відповідно до частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про звільнення судді з підстав, визначених, зокрема, пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

За змістом частини першої статті 5, частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Як встановлено з витягу протоколу № 22 засідання ВРП від 25.03.2021, на засіданні були присутніми 13 її членів, тобто більшість від складу, які проголосували «за» звільнення позивача з посади судді, «проти» - 0.

Отже, оскаржуване рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 ухвалено повноважним складом ВРП та підписано усіма її членами, які брали участь в його ухваленні (т. 2 а. с.219-222).

Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Крім того, з витягу протоколу № 22 засідання ВРП від 25.03.2021 встановлено, що на засіданні ВРП 25.03.2021 при розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Оболонського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, був присутній суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Оцінюючи рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, колегія суддів уважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді є рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, залишене без змін рішенням ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21, про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення його з посади судді.

При цьому, зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 16.12.2021 (провадження № 11-164сап21) скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21, ухвалене за результатами перегляду рішення її Першої Дисциплінарної палати від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, залишила без задоволення, а рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 - без змін.

Указане судове рішення Великої Палати Верховного Суду мотивоване тим, що зі змісту матеріалів справи № 756/8726/16-ц встановлено, що суддя ОСОБА_1 25.01.2018 постановив у ній рішення, не дотримався вимог статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких суддя мав встановити, якими неправомірними (протиправними) діями чи бездіяльністю прокуратури міста Києва позивачці ОСОБА_2 заподіяно збитків у визначеному нею розмірі. Зі згаданого рішення випливає, що суд взагалі не досліджував наявності причинного зв`язку між діями відповідача стосовно кримінального переслідування ОСОБА_7 та наслідками у вигляді заподіяння шкоди ОСОБА_2 через визнання недійсними договорів дарування корпоративних прав. Поза увагою суду залишилися відомості про те, що порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_7 відбулося значно пізніше правочинів, які останній вчинив разом з позивачкою ОСОБА_2 , а накладення арешту на майно органами прокуратури не стосувалося майнових активів підприємств, подарованих ОСОБА_2 . До того ж, застосовуючи правові наслідки недійсного правочину у вигляді відшкодування шкоди винною стороною, усупереч положенню частини другої статті 216 ЦК України, без очевидних на те підстав визначив такою прокуратуру міста Києва. ВРП погодилася з висновками Першої Дисциплінарної палати ВРП, що матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння прокуратурою міста Києва шкоди в розмірі, визначеному позивачкою. Слушно дисциплінарний орган також зауважив, що ОСОБА_7 як особа, яка уклала правочин під впливом тяжких для нього обставин у зв`язку з порушенням кримінальної справи, не звертався до суду з вимогою про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронного органу. Суд під головуванням скаржника залишив без будь-якої оцінки наведені відомості, які прокуратура міста Києва спочатку виклала у відзиві на позовну заяву, а потім висловила на судовому засіданні при обґрунтуванні позиції про те, що немає підстав для задоволення позову. На думку ВРП, дії з ухвалення судового рішення без зазначення в ньому мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору містять в собі ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. Рада кваліфікувала такі дії як істотний дисциплінарний проступок відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 109 цього Закону, оскільки суддя грубо порушив норми процесуального права і таким чином ухвалив рішення про стягнення значної суми коштів з Державного бюджету України за умови, коли не було фактичних та правових підстав для задоволення позову. Такі дії судді свідчать про вчинення ним діяння, яке порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.

Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ВРП з посиланням на фактичні та юридичні підстави мотивовано не погодилася з кваліфікацією Першої Дисциплінарної палати ВРП дій судді ОСОБА_1 за підпунктом «г» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII і визнала її помилковою, оскільки дисциплінарний орган не зауважив, що до матеріалів цивільної справи були долучені письмові заперечення представника відповідача, на судовому засіданні були заслухані представники позивача та представник відповідача, які надавали пояснення по суті позовної заяви та документи, що є в матеріалах цивільної справи. Такого змісту обставини не дозволяють констатувати, що були порушені засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Визнання помилковою кваліфікації дій скаржника за підпунктом «г» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII ніхто з учасників справи з відомих причин не оспорює.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що відповідаючи на низку питань скаржника стосовно незаконності та необґрунтованості рішення дисциплінарного органу про скоєння ним дисциплінарного проступку, які той поставив перед ВРП і перелік яких (питань) відтворений у цій постанові вище, ВРП, зокрема, визнала, що оцінка правомірності ухваленого суддею рішення не належить до повноважень дисциплінарного органу і не є предметом розгляду ВРП. Погодилася й з тим, що питання помилок щодо фактів та права, яких начебто припустився суд, не належить до компетенції дисциплінарного органу доти, доки такі помилки не вчинені умисно або внаслідок недбалості та/чи не порушують конвенційних прав людини та основоположних свобод, а також з тим, що відповідно до частини другої статті 106 Закону № 1402-VIII скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків. Водночас ВРП зазначила, що Перша Дисциплінарна палата ВРП проаналізувала зміст саме дій скаржника під час судочинства в рамках конкретного судового цивільного провадження, зіставила їх з вимогами процесуального закону, які регламентують правомірний порядок здійснення цих дій і які суддя повинен був знати й дотримуватися, а потім виявила, виокремила, визначила в цих діях ознаки порушення вимог процесуального закону, характер та юридична природа яких дозволили побачити в них ознаки порушення конкретно визначеної заборони, вчиненого в формі грубої недбалості, та кваліфікувати його як дисциплінарний проступок. У спірному рішенні ВРП також означила згадані вище конкретні мотиви незгоди, які суддя ОСОБА_1 у своїй скарзі висунув проти рішення дисциплінарного органу, й навела на них мотиви спростування.

Велика Палата Верховного Суду уважала, що у спірному рішенні ВРП правильно погодилася з тим, що підстави дисциплінарного правопорушення, які встановила Перша Дисциплінарна палата ВРП і які були відтворені в цій постанові, містять достатньо даних для настання дисциплінарної відповідальності. У цьому рішенні Рада проаналізувала їх і надала відповідну правову характеристику з погляду належності до ознак, що утворюють склад дисциплінарного делікту. ВРП слушно погодилася з рішенням Першої Дисциплінарної палати про те, що порушення, яке вчинив ОСОБА_1 , підпадає під правову кваліфікацію, яку сформулювала Перша Дисциплінарна палата ВРП. Рада обґрунтовано схвалила рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП про відсутність підстав для звільнення судді від дисциплінарної відповідальності. Рада перевірила і не поставила під сумнів те, що вибір виду дисциплінарного стягнення провадився на підставі характеру вчиненого суддею діяння, відомостей про особу судді та обставин, що впливають на дисциплінарну відповідальність, з розуміння того, що проступок вчинив саме суддя і саме у сфері правосуддя, а також наскільки дії судді під час здійснення провадження у справі були об`єктивними, відповідали вимогам закону.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведені в спірному рішенні результати розгляду скарги судді ОСОБА_1 на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП вмотивовані, ґрунтуються на належних і допустимих доказах, рішення ухвалене на підставі закону та з урахуванням принципу пропорційності. Передбачених статтею 52 Закону № 1798-VIII обов`язкових підстав для скасування спірного рішення ВРП немає. Рада діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у полі зору Ради були, зокрема, конкретні матеріали цивільної справи, суб`єктний склад учасників процесу, вимоги заявлені та сформульовані позивачкою, докази, надані нею на підтвердження позову, мотиви задоволення відшкодування шкоди в повному розмірі наведені суддею, наслідки, що могли настати після ухвалення у справі судового рішення. Фактичні передумови дисциплінарної відповідальності Рада зіставила з вимогами матеріального та процесуального закону, які встановлюють дії судді під час розгляду справ відповідної категорії, і кваліфікувала їх як дисциплінарний проступок.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зі змісту спірного рішення не простежується суджень з оцінкою законності рішення, ухваленого скаржником. У ньому дисциплінарний орган виокремив конкретні дії судді під час розгляду цієї справи та надав їм юридичну оцінку на предмет наявності в них ознак дисциплінарного делікту.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для втручання в спірне рішення через доводи скаржника про порушення його права на захист (розгляд справи відбувся без його участі, з обмеженням можливості висловити свою позицію перед Радою).

З хронології, характеру та послідовності дій скаржника і Ради під час дисциплінарного провадження, розпочатого стосовно ОСОБА_1 , з яких можна визначити роль і значення дій кожного з учасників цього провадження, зокрема, чи обмежила ВРП право скаржника на безпосередню участь на засіданні Ради та право надати свої пояснення стосовно висунутого проти нього звинувачення у скоєнні дисциплінарного порушення, Велика Палата Верховного Суду встановила, що копії актів Ради про відкриття дисциплінарних справ стосовно судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надсилались на адресу суду, де працює суддя ОСОБА_1, та оприлюднені на офіційному вебсайті ВРП. На засідання ВРП 16.07.2020 адвокатка Бєгунова О. О. надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в засідання через лікування у період з 10 по 16 липня 2020 року поза межами міста Києва та Київської області. Ця причина була визнана поважною, тому розгляд дисциплінарної справи був відкладений на 27.08.2020. Засідання ВРП 27.08.2020 теж не відбулось та наступний розгляд справи був призначений на 15.10.2020, який вкотре не відбувся, позаяк 13.10.2020 до ВРП надійшло клопотання захисниці Бєгунової О. О. про відкладення розгляду дисциплінарної справи через зайнятість у засіданні Київської дисциплінарної комісії адвокатури, а 29.10.2020 надійшло клопотання прокуратури міста Києва про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити свою участь у режимі відеоконференції.

До початку засідання ВРП 02.12.2020 надійшло клопотання судді ОСОБА_1, у якому він просив відкласти засідання Першої Д Дисциплінарної палати ВРП, призначене на 03.12.2020, бо згідно з медичними даними знаходитиметься на амбулаторному лікуванні.

На засідання ВРП 17.12.2020 суддя ОСОБА_1 з`явився, проте без повідомлення причин залишив приміщення дисциплінарного органу. 09.02.2021 суддя ОСОБА_1 знову просив відкласти засідання ВРП, призначене на 11.02.2021, через перебування на стаціонарному лікуванні. Захисниця Бєгунова О. О. поважність причин своєї неявки не повідомила. Перша Дисциплінарна палата ВРП не знайшла підстав для відкладення розгляду справи.

Також Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, коли вирішила розглядати справу без участі судді ОСОБА_1, як видно з її аргументації, зважила на неодноразовість відкладення розгляду скарги, тривалість неявки судді ОСОБА_1 на засідання дисциплінарного органу, множинність причин відкладення засідання з ініціативи скаржника. Перша Дисциплінарна палата ВРП зважила також на небажання судді скористатися можливостями відеоконференцзв`язку для реалізації свого права на участь у дисциплінарному провадженні.

Отже, Велика Палата уважала, що наведені обставини не дають можливості визнати, що ВРП протиправно обмежила право судді на участь у засіданні Першої Дисциплінарної палати ВРП чи не бажала його почути або заслухати його пояснення з мотивами незгоди з доводами дисциплінарної скарги.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зовні виглядало так, що суддя ОСОБА_1 насправді наче не проявляв наміру скористатися своїм правом на участь у засіданні Першої Дисциплінарної палати ВРП й тому неодноразово ініціював відкладення розгляду справи, попри те, що, за бажання, міг скористатися дозволеними й доступними засобами для реалізації свого права на участь у засіданні Першої Дисциплінарної палати ВРП як особисто, так і через свого представника.

Також Велика Палата Верховного суду зазначила, що не можна віднести до вагомих чинників для втручання у спірне рішення посилання ОСОБА_1 на тривале очікування одного із членів ВРП для ухвалення рішення про відкладення дисциплінарного розгляду справи та власне ухвалення такого рішення без участі скаржника, оскільки дії окресленого скаржником змісту ситуативно не призвели до порушення права скаржника на об`єктивний перебіг дисциплінарного провадження й в кінцевому підсумку не виплинули на наслідки об`єктивного розгляду дисциплінарного провадження.

Велика Палата Верховного Суду окрім цього, погодилася з висновками ВРП, що впродовж шестимісячного строку дії дисциплінарного стягнення, накладеного рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 22.11.2017 № 3725/3дп/15-17, суддя ОСОБА_1 25.01.2018 вчинив дисциплінарний проступок у цій справі, за який його було піддано дисциплінарній відповідальності на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20.

Отже, оцінка обґрунтованості мотивів застосованого виду дисциплінарного стягнення, викладених в рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20, була надана ВРП в рішенні від 11.02.2021 № 332/0/15-21, яке у подальшому було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 11-164сап21 за скаргою позивача, та залишено без змін. Постанова Великої Палати Верховного Суду набрала законної сили з дати її прийняття. Отже, на підставі вимог частини 4 статті 78 КАС обставини, встановлені вказаним судовим рішенням, не доказуються при розгляді цієї справи.

Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку, грубого нехтування обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення його з посади судді, не потребують доказування.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/132/20 (провадження № 11-283заі21) зроблено висновок про те, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).

Рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2021 у справі № 9901/392/20 (провадження № 11-268заі21), від 25.11.2021 у справі № 11-777сап19 (провадження № 11-292заі21).

Отже, оскаржуване рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 містить посилання на указані рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 та рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21, а відтак містить визначені законом мотиви звільнення судді, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

З огляду на наведене, ураховуючи, що на момент вирішення Судом цієї справи за позовом ОСОБА_1 до ВРП про оскарження рішення про його звільнення з посади судді, рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 04.03.2020 № 675/1дп/15-20 та рішення ВРП від 11.02.2021 № 332/0/15-21 про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як істотного дисциплінарного проступку та його притягнення до дисциплінарної відповідальності переглянуті у судовому порядку та визнані законними і обґрунтованими, колегія судів доходить до висновку, що рішення ВРП від 25.03.2021 № 715/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, тому підстав для скасування указаного рішення, у тому числі відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, немає.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив на позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Висновки щодо розподілу судових витрат

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 257, 262, 266, 295 КАС України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.02.2025.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко,

А.В. Жук,

Л.О. Єресько,

А.Г. Загороднюк,

Н.М. Мартинюк,

Судді Верховного Суду