Справа № 460/25214/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/25214/23 пров. № А/857/25633/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року (головуючий суддя Дудар О.М.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Рівне у справі №460/25214/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

26.10.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління), в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, провести нарахування та виплачувати пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 22.03.2023.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Суд першої інстанції вказав, що факт видачі уповноваженим органом посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років. Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи до матеріалів справи не додано, а корінець довідки Березнівської держадміністрації та довідка Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області не є належними доказами, що підтверджують статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Суд першої інстанції зазначив, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років та, відповідно, право користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просять скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року та позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що законодавство передбачає початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки (згідно передбаченого застереження), де зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії до 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період ( такі застереження стосуються лише певної категорії потерпілих). Скаржник вказує, що період з 26.04.1986 року по 26.08.1986 року 4 місяці ( підтверджується довідкою Березнівського ліцею №1 ім. Миколи Буховича Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №01-27/234 від 15.06.2023 року), період з 01.06.1987 року по 01.09.1987 року 3 місяці (підтверджується рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 24 серпня 2023), період з 15.08.1988 року по 02.01.1990 року 1 рік 4 місяці 19 днів (підтверджується довідкою про накази з особового складу Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №141 від 19.06.2013 року), період з 01.12.1990 року по 01.01.1993 року 2 роки 1 місяць підтверджується (рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 24 серпня 2023). Скаржник зазначає, що до позивача застосовується початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки та наголошує, що позивач продовжувала проживати в м.Березне Рівненської області з 12.05.1997 року по 01.01.2015 року, до виключення м.Березне з 01.01.2015 року із зони посиленого радіоекологічного контролю. Отже, враховуючи кожні наступні 3 роки проживання, тобто до 2015 року, позивач має право на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ .

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м.Херсон, Херсонська область, проживає у м.Березне Рівненської, яке до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Ці обставини підтверджуються паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим від 13.08.2021, довідкою Центру надання адміністративних послуг Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про реєстрацію місця проживання особи від 19.08.2021 №3150.

20.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зареєстровано в органі Пенсійного фонду 20.06.2023 за №1450). До зазначеної заяви позивач долучила документи згідно з розпискою-повідомленням.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2024 №44 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки недостатньо строку проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Згідно із зазначеним рішенням:

- страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 11 місяців 09 днів;

- період проживання на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 2 роки 05 місяців 02 дні.

Листом від 04.07.2023 №1700-0204-8/61160 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі Закон №796-XII).

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, водночас початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч.2 ст.55 Закону №796-XII, є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01.01.1993.

Водночас особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Відповідно до положень статті 65 Закону № 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказані вище норми свідчать про те що пільги, установлені Законом №796-ХІІ, стосуються осіб, яким відповідно до вимог Порядку № 551 встановлено статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням відповідного виду і категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з корінця довідки №343/8822 від 20.01.1998 виданого Березнівською Держадміністрацією громадянці ОСОБА_1 , згідно якого довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 4.

Факт отримання позивачем зазначеного посвідчення підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою виданою керуючою справами виконавчого комітету Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Селях Н. від 04.07.2023 №890, згідно якої ОСОБА_1 в приміщенні Березнівської селищної ради було видано посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2 .

На думку суду апеляційної інстанції, вказані вище документи підтверджують наявність статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, що спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з довідкою від 14.06.2023 №738, виданою секретарем Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Власюк А., позивач проживала в м. Березне Рівненської області з 20.09.1978 по 22.11.1986 та з 11.02.1987 по 26.10.1992. Підстава видачі довідки: будинкова книга по вул. Рівненська, 51.

Зі змісту даної довідки також вбачається, що м. Березне Рівненської області, до 01.01.2015 було включене в перелік радіоактивних забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV зона), яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 р. №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», віднесено до зони радіоактивних забруднених територій.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що дана довідка має ознаки фіктивної або відкликаною відповідним органом місцевого самоврядування, а отже суд першої інстанції не мав належних підстав для неврахування такої.

Згідно довідки від 15.06.2023 №01-27/234 виданої директором Березнівського ліцею №1 ім. Миколи Буховича Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Дежнюком Г., позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ) працювала лаборантом фізичного кабінету з 28.08.1985 по 26.08.1986 (витяги з наказів додаються).

Зважаючи, що даними документами підтверджено, що позивач з 20.09.1978 по 22.11.1986 проживала в м. Березне Рівненської області, а відповідно до примітки до частини першої ст. 55 Закону № 796-ХІІ, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивача має початкову величину зниження пенсійного віку 2 роки.

Крім того, вказаною довідкою підтверджується факт проживання позивача в м. Березне Рівненської області також у період з 11.02.1987 по 26.10.1992.

Поміж тим слід зазначити, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, факт видачі якого встановлений апеляційний судом згідно матеріалів справи, видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

А відтак, враховуючи наявні у матеріалах справи документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом на 01.01.1993 року позивач прожила в населеному пункті, який відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, більше 4 років.

Окрім того, згідно довідки про накази з особового складу, виданою начальником відділу фінансово-господарського забезпечення головним бухгалтером Рівненської міської ради Рівненського району Рівненської області Кошик О., позивач була зарахована на посаду вихователя з 15.05.1988 та звільнена з посади у зв`язку з переведенням 02.01.1990 ( копії наказів додаються).

Відповідно до архівної довідки від 19.06.2023 №1852/04-02 виданої директором Комунальної установи «Трудовий архів Рівненської міської ради» ОСОБА_3 , позивач прийнята на роботу на посаду вихователя дитсадка №3 Березнівського заводу РЕА по переводу з дитсадка №5 з 03.01.1990 та звільнена з роботи за власним бажанням 20.08.1990.

Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб, згідно якої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 20.10.1990 у Відділі РАЦС Березнівського районного управління юстиції Рівненської області.

Щодо ж періоду роботи з 01.12.1990 по 29.02.2000 під час якого позивач перебувала на посаді вихователя в ОКЗО «Криворізькому допоміжному дошкільному дитячому будинку АДРЕСА_1 », який в подальшому був перейменований в КЗО «Криворізький спеціальний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр №1»ДОР», то суд зазначає таке.

Згідно обґрунтувань позову, позивач у вказаний період, окрім періоду з 01.12.1990 по вихід у декретну відпустку у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_4 від 16.11.1991, за місцем праці не проживала. Декретну відпустку проводила за місцем свого проживання у м.Березне Рівненської області.

Поміж тим, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , позивач ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_7 у м. Березне Рівненського району Рівненської області, що підтверджує вищевказані доводи позивача.

Вказані обставини не були спростовані ні судом першої інстанції у своєму рішенні, ні відповідачем в ході розгляду справи.

Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 від 02.06.2000 року в якому адреса реєстрації останньої зазначена АДРЕСА_1 .

Крім того, до апеляційної скарги позивачем додано довідку від 08.10.2024 №1213, видану заступником міського голови з питань діяльності виконавчого комітету Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Старінським В., згідно якої ОСОБА_1 дійсно проживає з 15.02.1997 по 27.03.2015 та з 21.04.2015 по даний час в м. Березне, Рівненської області, яке до 01.01.2015 було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV зона).

Вказані обставини встановлюють для позивача право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років (2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку) та додатково 3 роки за повних 9 років проживання, роботи, але не більше 5 років (відповідно пенсійний вік 60-5 (зниження пенсійного віку) = у 55 років набуття права на призначення пенсії), що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що другою обов`язковою умовою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, встановленого ст.26 Закону №1058, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Проте, відповідачем не заперечується, що у позивача наявний страховий стаж 26 років 11 місяці 09 днів, необхідний для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, позивач набула право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, провести нарахування та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону №796-XII суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку від 29.06.2023 №44 позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за її заявою від 20.06.2023.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23 та від 16.10.2024 у справі №140/14380/23.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. А тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

У разі задоволення позову суд, застосовуючи припису пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за №44 від 29.06.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.06. 2023 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, викладеної в цій постанові.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до положень статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону №796-XII.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо судових витрат, то такі, з врахуванням часткового задоволення позову підлягають розподілу в порядку ст.139 КАС України.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову частково.

Керуючись статтями 241, 243, 245, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року скасувати та позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за №44 від 29 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2023 року про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, викладеної в цій постанові.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. за подання позовної заяви згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 26.10.2023 та 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп. за подання апеляційної скарги згідно квитанції №2224-5527-3991-7130 від 10.10.2024.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко