Справа № 620/13201/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Чернігів Справа № 620/13201/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Бородулі В.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Аніщенка О.Г.,

представників відповідача - Полегешко Л.А., Хрустальової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) 01.10.2024 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі ГУДПС у Чернігівській області, відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.09.2024 №14281/Ж10/25-01-24-05, №14278/Ж10/25-01-24-05, №14284/Ж10/25-01-24-05, №14276/Ж10/25-01-24-05.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в описовій частині акту перевірки відображена не вся інформація, передбачена пунктом 4 розділу ІІІ Порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727. Також позивач зазначає, що нею дотримано вимог чинного законодавства України, зокрема статті 177 Податкового кодексу України, та належним чином задекларовано суму чистого оподатковуваного доходу, у зв`язку з чим висновки контролюючого органу про завищення нею витрат під час здійснення господарської діяльності є необґрунтованими.

ФОП ОСОБА_1 вважає безпідставними висновки відповідача про заниження нею податкових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки автомобілі Toyota C-HR 2/0 CVT та Toyota Land Cruiser придбані нею для використання в господарській діяльності. Договори на придбання автомобілів укладено від імені ФОП, тому постачальники зареєстрували саме на ФОП ОСОБА_1 податкові накладні. При цьому, право власності на автомобіль реєструвалося на ОСОБА_1 як на фізичну особу, оскільки можливості реєстрації окремо саме за ФОП чинним законодавством не передбачено. Автомобіль Toyota Land Cruiser зареєстрований за лізингодавцем - AT «Приватбанк» відповідно до норм чинного законодавства. Також придбані нею будівельні матеріали використовувались для здійснення господарської діяльності, позаяк відповідно до договорів оренди вона має здійснювати ремонт і утримання приміщень. З метою забезпечення охорони використовуваного майна влаштована система відеоспостереження, для обслуговування якої також придбавались необхідні матеріали, визначені податковим органом у акті перевірки за переліком як спірні (відеокамери, кабелі, відеодомофон). Усі придбані товари визначені за переліком згідно таблиці 29 акта перевірки, оприбутковані, основні засоби введені в експлуатацію, списані за результатами їх використання у господарській діяльності. З огляду на викладене, оскільки означені матеріальні цінності придбавалися для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, ФОП ОСОБА_1 має право на податковий кредит за цим придбанням.

Також для організації робочого процесу та облаштування робочого місця (приміщень), організації утримання виробничої території ФОП ОСОБА_1 придбала телевізори, мобільний телефон, мотокоси та газонокосарку. Придбані матеріальні цінності обліковані як основні засоби і введені в експлуатацію згідно відповідних актів.

Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та пояснив, що перевіркою встановлено віднесення ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду до складу витрат суми коштів, витрачених на придбання товарів, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів, а саме: плит OSB в кількості 11 штук, загальною вартістю 3208,33 грн. (без ПДВ ); цементу портландцементу у кількості 304 штуки, загальною вартістю 17236,80 грн. (без ПДВ); бетону М200 в кількості 7 куб.м, загальною вартістю 14567,70 грн. (без ПДВ); металопластикових конструкцій в кількості 2,925 кв.м, загальною вартістю 9700,00 грн. (без ПДВ); металопластикових конструкцій в кількості 5,728 кв.м, загальною вартістю 22766,67 грн. (без ПДВ). Відповідно до наданих на заперечення фотографій та пояснень ФОП ОСОБА_1 частина будівельних матеріалів використана для ремонту саме прилеглої території, що не передбачено договорами оренди. На перевірку і розгляд заперечення не надано актів виконаних робіт та актів списання будівельних матеріалів, що унеможливлює ідентифікацію місця та цілі використання вищезазначених будівельних матеріалів, не надавався також і договір позички.

Також ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог вимогами пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України віднесено до складу витрат амортизаційні відрахування з товарів, що відповідно до вимог пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не підпадають під визначення «основні засоби», так як їх вартість становить менше 20000,00 грн., а саме: бензопили, газонокосарки бензинові, телевізор Xiaomi MI UHD 4S 50 International Editio 72.

Крім того, відповідно до відомостей нарахування амортизації за 2020 - 2023 роки, наданих на документальну позапланову виїзну перевірку, встановлено, що до амортизаційних відрахувань у звітному періоді віднесено витрати на придбання товарів, що безпосередньо не пов`язані з провадженням господарської діяльності, а саме: телевізор Samsung QE65Q77TAUXUA, звукова панель (саундбар) Sony HT-S350, кронштейн Simpler 49ЕТ; кавовий автомат OCS PHEDRA EVO 9GR ІСЗ; мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro Max; ворота промислові секційні К2 IL 3000*3000 800HL антрацит, ручка, засув.ланц.ред, у зв`язку з чим завищено суму задекларованих витрат.

Внаслідок допущених порушень, ФОП ОСОБА_1 не нарахувала податкові зобов`язання за перевіряємий період на 763096 грн.; не зареєструвала податкові накладні з податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму ПДВ 763096 грн. та занизила податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період на за суму 763096 грн.

Додатково позивачу донараховано суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, наполягав на тому, що усі товари придбані ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності та безпосередньо використані у такій діяльності.

Ухвалою суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено перше підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.11.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової бухгалтерської експертизи відмовлено.

Ухвалою суду від 10.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 17.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом господарської діяльності позивача є 16.10 Лісопильне та стругальне господарство. Позивач є платником на додану вартість, що сторонами не заперечується.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до направлень від 23.08.2024 №2019/Ж3/25-01-04-05, №2020/Ж3/25-01-24-05 та наказу від 23.08.2024 №1143-п, виданих ГУДПС у Чернігівській області, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та пати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, відповідно до затвердженого плану перевірок.

За результатами перевірки складено акт від 06.09.2024 №11801/Ж5/25-01-24-05/ НОМЕР_1 (а.с. 26-87 т.1), у якому зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за перевіряємий період на загальну суму 202032,14 грн. (в тому числі за 2019 рік на 2373,26 грн., за 2020 рік на 6962,19 грн., за 2021 рік на 82770,88 грн., за 2022 рік на 47383,51 грн., за 2023 рік на 62542,30 грн.);

- п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 202032,14 грн. (в тому числі за 2019 рік на 2373,26 грн., за 2020 рік на 6962,19 грн., за 2021 рік на 82770,88 грн., за 2022 рік на 47383,51 грн., за 2023 рік на 62542,30 грн.).

Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки 36365,79 грн., в тому числі за 2019 рік 427,19 грн., за 2020 рік 1253,19 грн., за 2021 рік 14898,76 грн., за 2022 рік 8529,03 грн., за 2023 рік 11257,62 грн.

- п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено суму доходу від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 на 202885,40 грн.

Усього донараховано єдиного податку за актом перевірки 30432,81 грн., в тому числі за 2018 рік 30432,81 грн.

- пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами перевірки на 3030,50 грн., в тому числі за 2019 рік 35,60 грн., за 2020 рік 104,44 грн., за 2021 рік 1241,57 грн., за 2022 рік 710,76 грн., за 2023 рік 938,13 грн.

Усього донараховано військового збору за актом перевірки 3030,50 грн., в тому числі за 2019 рік 35,60 грн., за 2020 рік 104,44 грн., за 2021 рік 1241,57 грн., за 2022 рік 710,76 грн., за 2023 рік 938,13 грн;

- ст. 44, п. 177.10 ст. 177, п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, абз. 6 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України та п. 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: ФОП ОСОБА_1 на перевірку не надано книгу обліку доходів та книгу обліку доходів і витрат;

- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 не нарахувала податкові зобов`язання за перевіряємий період на 763096,00 грн., в тому числі за грудень 2023 року на 763096,00 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме позивач не зареєструвала податкові накладні з податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму ПДВ 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.;

- п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період на загальну суму 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.

Усього донараховано податку на додану вартість на загальну суму 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.

- абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: було несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок з сум заробітної плати;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, абз. 2 п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України до ГУДПС у Чернігівській області несвоєчасно подано декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік;

- пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, абз «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і утриманого з них податку за 3 квартал 2021 року.

На підставі вказаних висновків перевірки ГУДПС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 18.09.2024 (а.с. 11-25 т.1):

№14281/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу нараховано штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 3400,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних;

№14278/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 953870,00 грн. (763096,00 грн. основне зобов`язання, 190774,00 грн. штрафні (фінансові) санкції);

№14284/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальній сумі 3788,12 грн. (3030,50 грн. основне зобов`язання, 757,62 грн. штрафні (фінансові) санкції);

№14276/Ж10/25-01-24-05, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальній сумі 45457,54 грн. (36365,79 грн. основне зобов`язання, 9091,45 грн. штрафні (фінансові) санкції).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (орендар) відповідно до договорів оренди від 03.01.2018, від 04.01.2022 та від 02.01.2023 орендує у ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) нежитлові приміщення із прилеглими до них територіями, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 106-115 т.2).

Умовами Договорів та Додаткових угод до них передбачено, що орендодавець зобов`язується робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку, а орендар зобов`язується робити поточний ремонт використовуваних приміщень за власний рахунок.

Також на підставі договору позички нерухомого майна від 01.01.2019 №1 позивач (користувач) прийняла у безоплатне користування від ФОП ОСОБА_2 : частину нежитлового приміщення (офісного) на першому поверсі, загальною площею 16 кв.м (кабінет №1), з санвузлом та примикаючу до нього частину нежитлового приміщення, загальною площею 12 кв.м (кабінет №2), у будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; частину нежитлового приміщення гаражу, площею 400 кв.м, у будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Мета позички: для використання у господарській діяльності користувача, розміщення його працівників, ремонту і зберігання техніки (а.с. 116-118 т.2).

Представник відповідача зауважив, що під час перевірки було з`ясовано, що приміщення, які передані в оренду та позичку, прилегла до них територія використовуються також і орендодавцем ФОП ОСОБА_2 . Зазначене не заперечували в судовому засіданні позивач та його представник.

Крім того позивач та його представник у судовому засіданні зазначали, що з метою утримання у належному стані орендованого та запозиченого майна, прилеглої території ФОП ОСОБА_1 придбала та використала: плити OSB у кількості 11 шт., цемент у кількості 304 шт, бетон М200 у кількості 7 куб.м, металопластикові конструкції в кількості 2,925 кв.м, металопластикові конструкції в кількості 5,728 кв.м, шифер, профнастил, іншні будівельні матеріали, вартість яких віднесена нею до складу витрат (а.с. 117-120, 123-131, 134-136, 138, 142, 144-148, 150-151, 156, 158, 161, 163-164 т.1).

На підтвердження використання будівельних матеріалів представник позивача у підготовчому судовому засіданні надав дефективні акти, акти списання (а.с. 93-105, 180-181 т.2).

Згідно з податковими накладними, покупцем у яких вказано ФОП ОСОБА_1 (а.с. 227-235, 247-250 т.1, 1-4, 13-19, 21-30, 40-47, 56-62, 64-73, 83-91 т.2), позивач віднесла до складу податкового кредиту суми ПДВ за наслідками господарської операції з купівлі-продажу будівельних матеріалів.

Також позивач до складу витрат віднесла суми на амортизацію основних засобів таких як: бензопили, газонокосарки бензинові, телевізор Xiaomi, телевізор Samsung, звукова панель (саундбар) Sony HT-S350, кронштейн Simpler 49ЕТ; кавовий автомат OCS PHEDRA EVO 9GR ІСЗ; мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro Max; ворота промислові секційні (а.с. 121, 122, 132, 133, 149, 152-155, 166-170, 175-185, 188-216 т.1).

ФОП ОСОБА_1 , як покупець згідно з податковими накладними, за наслідками операцій з купівлі-продажу вищезазначеного товару, віднесла до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ (а.с. 236-138, 242-243 т.1, 7-12, 31, 51-55, 74, 92 т.2).

Позивач до складу податкового кредиту також віднесла суми ПДВ за наслідками операцій з купівлі-продажу: автомобілів Toyota C-HR 2.0 CVT RPEMIUM, 2018 р.в., Toyota LAND CRUISER, 2021 р.в., придбаних відповідно до наказів від 01.08.2018 №1 та від 12.10.2021 №5 у зв`язку з виробничими потребами (в тому числі вартість їх технічного обслуговування), систем відеоспостереження (а.с. 88-102, 104-116, 137, 143, 157, 159-160, 171-173, 186-187, 217-226, 239-242, 244-246 т.1, 5-6, 20, 33-39, 48-50, 63, 75-82 т.2).

Перевіряючи дотримання позивачем податкової дисципліни за період, що перевірявся, суд враховує такі норми права.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності .

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Об`єктом оподаткування резидента відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

У свою чергу, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп. 177.4.6 п. 174.6 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення поточного ремонту; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.

Статтею 185 Податкового кодексу України установлено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України;) вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною (п. 194.1 ст. 194 Кодексу).

Відповідно до вимог п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Статтею 198 Податкового кодексу України урегульовано порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.

Так, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до положень пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 по справі №160/3364/19 звертала увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Сторонами під час розгляду справи не заперечувалось, що ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду до складу витрат віднесено суму коштів, витрачених на придбання таких товарів як: плити OSB; цемент портландцемент; бетон М200; металопластикові конструкції в кількості 2,925 кв.м; металопластикові конструкції в кількості 5,728 кв.м, використання яких відповідач не пов`язує з отриманням доходів від здійснення господарської діяльності, оскільки договорами оренди не передбачено проведення орендарем капітального ремонту нежитлових приміщень та прилеглих територій. Крім того, позивач не надала як під час перевірки, так і під час розгляду заперечень акти виконаних робіт та акти списання будівельних матеріалів, що унеможливлює ідентифікацію місця та цілі використання вищезазначених будівельних матеріалів. Договори оренди укладались на короткий термін.

Представник позивача та позивач з такою позицією контролюючого органу не погоджувались та наголошували на безпідставності вказаних висновків ГУДПС у Чернігівській області, оскільки вказані матеріали використані ФОП ОСОБА_1 для проведення поточного ремонту орендованих нею приміщень, як це передбачено умовами договорів.

Згідно з пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин, наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20 000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Найпоширенішими видами поліпшення будівель і споруд є реконструкція та добудова.

Визначення реконструкції наведено в п. 3.21 ДБН А.2.2-3:2014, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 №163, відповідно до якого це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, унаслідок чого змінюються основні техніко-економічні показники (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня доступність для маломобільних груп населення. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Що ж стосується ремонту, то його сутність зазначено в п. 15 ПСБО 7 та п. 33 Методрекомендацій №561, тобто це операції, які здійснюють для підтримання об`єкта в робочому стані (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання.

В листі Державного комітету України з питань будівництва та архітектури від 30.04.2003 №7/7-401 надано роз`яснення щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів.

Так, капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності).

Поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).

Згідно з приписами п. 15 ПСБО 7 витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання, включаються до складу витрат.

Такі ж положення закріплено і в п. 33 Методрекомендацій №561.

Отже, головним критерієм для розмежування поліпшення й ремонту є факт одержання майбутніх економічних вигід, який визначають ще на початковому етапі проведення ремонтно-будівельних робіт.

Відповідно до наданих суду дефективних актів (а.с. 180-181 т.2) будівельні матеріали використані ФОП ОСОБА_1 для проведення таких робіт: установлення металевих огорож з улаштуванням фундаментів під стовпи; улаштування зовнішнього оздоблення гаражу з утепленням; улаштування внутрішнього оздоблення гаражу; улаштування внутрішнього оздоблення офісного приміщення; ремонт бетонної підлоги з нанесенням нового покриття; улаштування залізобетонного покриття території.

Для підтвердження використання спірних матеріалів надано акти списання (а.с. 93-102-103 т.2).

Разом з тим, суд звертає увагу, що певні товарно-матеріальні цінності, вказані у вищезазначених документах, не можуть свідчити про їх використання для поточного ремонту, оскільки вони фактично є окремими об`єктами основних засобів, а характер проведених робіт (зокрема установлення металевих огорож, улаштування оздоблення, залізобетонного покриття території) вказує на поліпшення основних засобів, що збільшує майбутні економічні вигоди від використання такого об`єкта його власником.

Суд наголошує, що в бухгалтерському обліку заходи на поліпшення та ремонт основних засобів можуть відображатися по-різному, при цьому, насамперед, враховується характер проведення останніх та вплив на первісну вартість та первісно очікувані майбутні економічні вигоди від використання цього об`єкта.

Так, витрати, які здійснюються для підтримки об`єкта в робочому стані й отримання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання включаються до складу витрат поточного періоду на підставі акта виконаних робіт.

У той же час, у разі якщо за наслідками понесених витрат на ремонтні роботи відбулось поліпшення основного засобу, внаслідок чого, зокрема, зростає очікуваний термін корисного використання такого об`єкта, такі витрати слід відносити до капітальних інвестицій. Аналогічними є наслідки і у разі, якщо відбувається заміна окремого важливого компонента (частини) основного засобу, термін корисного використання якого відрізняється від терміну корисного використання такого основного засобу.

У постанові від 10 квітня 2020 року (справа №1440/1967/18) Верховний Суд вказав, що саме керівник підприємства з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації і їх істотності вирішує як класифікувати видатки. Тобто, керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх в робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду. Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого. З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх робочому стані.

Верховний Суд зазначає, що право керівника підприємства на класифікацію витрат (поточні чи капітальні) не можна вважати таким, що є дискреційним і має здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства та встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що проведені позивачем роботи не можна вважати поточним ремонтом приміщень, позаяк внаслідок них відбулось поліпшення основних засобів. Фактично проведені ФОП ОСОБА_1 роботи відносяться до капітального ремонту. А якщо частина будівельного матеріалу використана також для проведення поточного ремонту, то позивач був зобов`язаний виокремити його.

Крім того, умовами договорів оренди нежитлового приміщення, із додатковими угодами, обов`язок робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку, покладено на орендодавця (ФОП ОСОБА_2 ), а не орендаря (ФОП ОСОБА_1 ). Відповідно до п. 2.4 Договорів орендар зобов`язався робити виключно поточний ремонт використовуваних приміщень.

Договором позички нерухомого майна також установлено обов`язок користувача (ФОП ОСОБА_1 ) нести витрати з підтримання об`єкта позички в належному стані, його ремонту та утримання (пп. 2.1.1). Однак обов`язок проводити капітальний ремонт нежитлового приміщення відсутній.

З огляду на викладене, суд погоджується з позицією відповідача щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми задекларованих витрат через віднесення до їх складу суми коштів, витрачених на придбання товарів, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів на 44712,83 грн. протягом 2021 року, на 22766,67 грн. протягом 2023 року.

Також в ході перевірки встановлено та сторонами не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат віднесено суми на амортизацію основних засобів, вартість яких становить менше 20000,00 грн., а саме: бензопила MS 362С-М; бензопила MS 462 3/8; бензопила MS 851, газонокосарка бензинова RM545.OVM; телевізор Xiaomi MI UHD 4S 50 International Editio 72.

Суд проаналізував надані сторонами докази та норми права і з позицією ГУДПС у Чернігівській області погоджується частково, а саме щодо необґрунтованого віднесення позивачем до складу витрат сум на амортизацію газонокосарки бензинової RM545.OVM та телевізору Xiaomi MI UHD 4S 50 International Editio 72, позаяк не надано докази їх безпосереднього використання для провадження ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності.

Разом з тим, щодо бензопил, з огляду на обраний позивачем основний вид господарської діяльності (16.10 Лісопильне та стругальне господарство), а також те, що вони придбані та введені в експлуатацію до 23.05.2020 (тобто до внесення відповідних змін у податкове законодавство) (а.с. 222-226 т.2), суд погоджується з доводами ФОП ОСОБА_1 про необґрунтованість позиції ГУДПС у Чернігівській області щодо безпідставного віднесення нею до складу витрат амортизаційних відрахувань з вказаних товарів на суму 5508,76 грн.

Відповідно до відомостей нарахування амортизації за 2020 - 2023 роки до амортизаційних відрахувань у звітному періоді ФОП ОСОБА_1 віднесено витрати на придбання таких товарів: телевізор Samsung QE65Q77TAUXUA; звукова панель (саундбар) Sony HT-S350; кронштейн Simpler 49ЕТ; кавовий автомат OCS PHEDRA EVO 9GR ІСЗ; мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro Max; ворота промислові секційні К2 IL 3000*3000 800HL антрацит, ручка, засув.ланц.ред.

Однак, суд зауважує, що позивач не надав докази того, що витрати, пов`язані з придбанням та установкою вказаних товарів, безпосередньо пов`язані з провадженням ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності та безумовно необхідні для здійснення нею такої діяльності. Крім того, вказані товари знаходяться у приміщенні, яке надано ФОП ОСОБА_1 в позичку та одночасно використовується й позичкодавцем, що не заперечувалось позивачем та його представником під час розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 18.09.2024 №14276/Ж10/25-01-24-05 необхідно скасувати в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 5508,76 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1377,20 грн.

Щодо грошових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 зі сплати податку на додану вартість, суд зазначає таке.

В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ за наслідками господарських операцій з придбання всіх вищевказаних товарів, а також автомобілів Toyota C-HR 2.0 CVT PREMIUM та Toyota Land Cruiser (з їх технічним обслуговуванням), мотокоси FS450, відеореєстратора, відеокамери, мережевого кабелю.

За правилами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Аналіз вказаних норм свідчить, що податковим законодавством передбачено право платника податку на додану вартість на формування податкового кредиту у разі придбання товарів та послуг, які будуть використовуватися ним в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Разом з тим, суду не надано належні та допустимі докази використання виключно позивачем для здійснення господарської діяльності, зокрема мотокос, відеореєстратора, відеокамери, мережевого кабелю з огляду на те, що господарську діяльність на орендованій ФОП ОСОБА_1 території здійснює також і ФОП ОСОБА_2 , який має доступ та використовує вказане обладнання.

Також суд критично ставиться до доводів позивача про необхідність придбання для підтримання в належному стані орендованої території двох мотокос та газонокасарки з огляду на те, що відповідно до наданих фотографій орендована ФОП ОСОБА_1 територія викладена дорожніми плитами та в більшості своїй не містить газонів чи зелених насаджень (а.с. 119-128 т.2).

Крім того, податкові накладні за наслідками операції з купівлі-продажу мотокос та бензопил виписані на ОСОБА_1 як фізичну особу.

Щодо використання у господарській діяльності автомобілів, суд звертає увагу, що дійсно пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними або фізичними особами.

Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

На підтвердження використання зазначених транспортних засобів у власній господарській діяльності платником надано копії: договору купівлі-продажу; договору фінансового лізингу, видаткових накладних, рахунок-фактуру, актів приймання-передачі товару/майна, акти виконаних робіт (що стосуються ТО автомобілів), картки рахунку 631, актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення), наказів від 01.08.2018 №1, від 12.10.2021 №5, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 88-102, 104-116 т.1)

Разом з тим, на думку суду, документи, наявні в матеріалах справи, підтверджують лише факт придбання платником вищевказаних активів, а не їх безпосереднє використання в господарській діяльності.

Так наявність у покупця належним чином оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту у разі непідтвердження факту використання придбаних товарів та основних засобів в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту суб`єктами господарювання - фізичними особами, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні основних засобів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, взяття на облік такого майна як основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності за наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському і податковому обліку.

В протилежному випадку, фізична особа-підприємець немає права на формування податкового кредиту по операціям з придбання основних засобів, як фізичною особою.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не було надано жодного належним чином оформленого документу на підтвердження як використання придбаних автомобілів для безпосереднього здійснення господарської діяльності (накази на відрядження, акти, подорожні листи службового легкового автомобіля тощо), так і ділової мети при здійсненні операції з придбання транспортних засобів (виробнича необхідність наявності двох автомобілів).

Як стверджує позивач, вказані автомобілі використовуються ним у господарській діяльності для робочих поїздок, укладення договорів з метою забезпечення господарської діяльності підприємця. Разом з тим, чинним законодавством передбачена можливість налагодження ділових зв`язків не лише шляхом укладання договорів у письмовому вигляді у формі єдиного документа, тому наявність автомобілів фактично ніяк не впливає на можливість існування або перебіг ділових відносин.

Відповідно до Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 №102 (далі - Положення №102) ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин; поточний ремонт (ПР) - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами)

Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення ТО, наведено в пункті 3.5 згаданого Положення, які включають: перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку ТЗ. Крім того, прибирально-мийні роботи виконуються за потребою, але обов`язково перед технічним обслуговуванням чи ремонтом; оброблення кузовів автомобілів спеціального призначення здійснюється відповідно до вимог та інструкцій на перевезення даного виду вантажів.

З врахуванням вище вказаного, суд вважає, що витрати на технічне обслуговування автомобілів не є безпосередніми витратами позивача, пов`язаними із веденням господарської діяльності, з метою отримання прибутку. А відтак, ФОП ОСОБА_1 необґрунтовано віднесено такі витрати до складу витрат звітного періоду та зменшено суму податку на додану вартість.

За таких обставин відсутні підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУДПС у Чернігівській області від 18.09.2024 №14281/Ж10/25-01-24-05 та №14278/Ж10/25-01-24-05.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Тобто, збільшення податковим органом грошових зобов`язань з військового збору, застосування штрафних санкцій є похідним від збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, враховуючи часткове скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 18.09.2024 №14276/Ж10/25-01-24-05, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 18.09.2024 №14284/Ж10/25-01-24-05 також має бути скасоване в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 459,07 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 115,76 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Ухвалюючи дане рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновок №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58), «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.09.2024 №14276/Ж10/25-01-24-05 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 5508,76 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1377,20 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.09.2024 №14284/Ж10/25-01-24-05 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 459,07 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 115,76 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 74 (сімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2025 року.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна