Справа № 213/284/25
Суддя: Алексєєв О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/284/25
Номер провадження 2-а/213/12/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Довгої А.В.,

представника позивача - Співак В.А.,

представника відповідача - Ліщишиної О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/284/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2025 року до Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява, де представник позивача ОСОБА_1 - Співак В.А. просить скасувати постанову №7 від 14 січня 2025 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що 14 січня 2025 року о 09 годині 45 хвилин посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення вимог чинного законодавства військовозобов`язаним (резервістом), де в мобілізаційному розпорядженні ОСОБА_1 зазначено, що солдат ОСОБА_1 на підставі ЗУ « Про військовий обов`язок і військову службу» з оголошенням мобілізації зобов`язаний, не чекаючи повістки військового комісаріату, з`явитись протягом доби за адресою Інгулецького ОРВК. Військовозобов`язаний (резервіст) ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом доби з дня оголошення мобілізації без поважних на те причин, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Оскаржувану постанову позивач вважає безпідставною та протиправною з огляду на таке.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. На переконання позивача, наведені в постанові фактичні дані вчиненого правопорушення не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач вважає, що в його діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Так, в постанові про адміністративне правопорушення не зазначено, яку саме статтю Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порушив позивач, не зазначено відомості та докази вжиття відповідачем заходів з метою усунення порушень в межах наданих повноважень та правових інструментів для припинення правопорушення.

Крім того, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він з оголошенням мобілізації зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також постанова не містить обов`язкових відомостей про дату, час та місце вчинення правопорушення. Таким чином, позивач мав би з`явитися до відповідача 04 березня 2022 року. Проте тоді до спірних правовідносин має застосовуватися редакція статті 210-1 КУпАП, яка діяла на момент вчинення правопорушення та містила лише дві частини.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови та норм чинного законодавства, датою вчинення правопорушення є 04 березня 2022 року, а постанова винесена 14 січня 2025 року майже через три роки. Таким чином, адміністративне стягнення накладено з порушенням строків, визначених ст. 38 КУпАП.

З викладених підстав просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

Відповідач подав відзив, згідно з яким заперечує проти задоволення позовних вимог.

Зазначає, що позивач є військовозобов`язаним та знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу було вручено мобілізаційне розпорядження в якому зазначено, що: з оголошенням мобілізації зобов`язаний, не чекаючи повістки військового комісаріату з`явитись протягом доби за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом доби з дня оголошення мобілізації без поважних на те причин.

Відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року в країні оголошено загальну мобілізацію.

14 січня 2025 року об 09:45 год. уповноваженою особою була складено протокол №7 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за порушення абз.2 ч.1 та 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що не згоден. До протоколу були додані документи вчиненого правопорушення, а саме: копія мобілізаційного розпорядження, копія тимчасового посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 , копія паспорта та ІНН ОСОБА_1 .

Позивачем скоєно правопорушення в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Розділу I Закону України «Про оборону» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Звертає увагу суду, що позивач в позовній заяві не заперечує факту у нього мобілізаційного розпорядження за яким йому необхідно було прибути до ТЦК та СП, що в свою чергу доводить ним факт скоєння адміністративного правопорушення.

Також зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу нічим не підтверджено та не обґрунтовано.

05 лютого 2025 року представник позивача надала відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем умисно трактуються норми законодавства на власний розсуд та спотворюються факти. У постанові про адміністративне правопорушення не зазначено дату і місце вчинення правопорушення, а представник відповідача зазначає про наявність таких відомостей у постанові. Крім того, представником відповідача не обґрунтовано, чому не вжито всіх необхідних заходів з метою припинення правопорушення.

08 січня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; витребувано докази.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення, як про те зазначено у відзиві.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши представників сторін, суд приходить до таких висновків.

Згідно з врученим ОСОБА_1 мобілізаційним розпорядженням його зобов`язано протягом доби з дня оголошення мобілізації з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №7 від 14 січня 2025 року діловодом відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт неприбуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом доби з дня оголошення мобілізації, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

14 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №7 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн. Згідно з постановою 14 січня 2025 року о 09 годині 45 хвилин посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення вимог чинного законодавства військовозобов`язаним (резервістом), де в мобілізаційному розпорядженні ОСОБА_1 зазначено, що солдат ОСОБА_1 на підставі ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з оголошенням мобілізації зобов`язаний, не чекаючи повістки військового комісаріату, з`явитись протягом доби за адресою Інгулецького ОРВК. Військовозобов`язаний (резервіст) ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом доби з дня оголошення мобілізації без поважних на те причин, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

За положеннями абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закону № 2232-ХІІ) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП України передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 3 ст. 210-1 КУпАП).

Згідно з положеннями ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

При цьому, відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення на позивача є день виявлення правопорушення.

КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

Приведеним вище приписом Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений мобілізаційним розпорядженням строк.

З матеріалів справи слідує, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом доби з дня оголошення мобілізації без поважних причин.

Днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня.

Мобілізація в Україні оголошена на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року №2105-ІХ.

Таким чином, позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом доби з дня оголошення мобілізації.

Як встановлено судом, відповідачем було виявлене правопорушення 14 січня 2025 року. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП винесена також 14 січня 2025 року, тобто після закінчення визначеного статтею 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

За положеннями пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Відтак, виносячи постанову про адміністративне правопорушення №7 від 14 січня 2025 року посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_4 повинна була закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч.7 ст. 38 КУпАП, відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу поза межами строку, передбаченого ст.38 КУпАП, суд приходить до висновку, що така постанова підлягає скасуванню.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході судового розгляду відповідач не довів правомірності оскаржуваної постанови. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За заявою представника позивача питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватися в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 №7 від 14 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 484,48 грн.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Співак Вікторія Анатоліївна, адреса: м. Кривий Ріг, вул. Святогеоргіївська, 8 прим. 9.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення 18 лютого 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв