Справа № 280/9602/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/9602/24
(суддя Мінаєва К.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №280/9602/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 жовтня 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.10.2024 року № 95;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 29.07.1985 по 01.09.1985, з 25.08.1986 по 14.05.1992, з 01.01.2002 по 28.03.2002 та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня первинного звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 26.09.2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що рішення відповідача від 04.10.2024 року № 95 є протиправним, оскільки працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.10.2024 № 95 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 29.07.1985 по 01.09.1985, з 25.08.1986 по 14.05.1992, з 01.01.2002 по 28.03.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.08.1981, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18). Також, суд першої інстанції зауважив на тому, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 01.01.2002 по 28.03.2002 до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за неподання звітності та за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, від 25.11.2019 у справі №242/2088/17.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що починаючи з 01.07.2002 року обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи, а після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Таким чином, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.01.2002 по 28.03.2002 (записи №№ 09-11), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 26 вересня 2024 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.10.2024 №95, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявниці 60 років 0 місяців 13 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить не менше 31 року. Страховий стаж особи становить 24 роки 8 місяців 29 днів (а.с.7).

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.08.1981:

- з 29.07.1985 по 01.09.1985 (записи №№ 4-5), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про прийняття на роботу дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно, у підставі внесення запису про звільнення з роботи номер документа та його дата дописана, з 25.08.1986 по 14.05.1992 (записи №№ 6-8), оскільки у графі 4 у підставі внесення запису про прийняття на роботу не зазначено документ та його номер, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Не враховано відомості архівних довідок №№ 15/К-92-1, 15/К-250/1 від 20.03.2024, виданих КУ «Трудовий архів» Оріхівської міської ради, оскільки у відомостях по нарахуванню заробітної плати Оріхівського районного побутового комбінату м. Оріхів Оріхівського району Запорізької області за 1986-1987, 1989-1992 ім`я та по батькові особи зазначено не повністю;

- з 01.01.2002 по 28.03.2002 (записи №№ 09-11), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік. Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Відповідно до ст. 24 Закону Закон № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.08.1981 щодо спірних періодів містяться наступні записи (№№ 4-11):

(запис №4) 29.07.1985 прийнята в Оріхівський районний побутовий комбінат на роботу кравцем з пошиття верхнього одягу 4р. (наказ № 16 від 29.07.85);

(запис №5) 01.09.1985 направлена на навчання у м.Запоріжжя ПТУ за спеціальністю закрійника верхнього одягу (наказ № 195 від 26.08.85);

25.08.1986 повернувшись після навчання, приступила до роботи закрійником верхнього одягу на самозакрій 5 р. (25.08.1986);

20.11.1990 кваліфікаційною комісією присвоєно 5 розряд кравчині верхнього одягу (протокол № 3 від 20.11.90);

14.05.1992 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ № 65 від 13.05.92);

15.05.1992 прийнята на роботу до Оріхівської швейної фабрики кравчинею 3 розряду (наказ № 15 від 14.05.92);

28.03.2002 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ (розпорядження) №11 від 28.03.2002). Згідно з рішенням органів пенсійного фонду, до страхового стажу позивача не були зараховані вказані вище період роботи, оскільки у трудовій книжці:

- з 29.07.1985 по 01.09.1985 (записи №№ 4-5), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про прийняття на роботу дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно, у підставі внесення запису про звільнення з роботи номер документа та його дата дописана;

- з 25.08.1986 по 14.05.1992 (записи №№ 6-8), оскільки у графі 4 у підставі внесення запису про прийняття на роботу не зазначено документ та його номер, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Так, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка втратила чинність у зв`язку із затвердженням 29.07.1993 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи те, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Згідно з рішенням органів пенсійного фонду, до страхового стажу позивача не були зараховано з 01.01.2002 по 28.03.2002 (записи №№ 09-11), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Враховуючи наведене, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 01.01.2002 по 28.03.2002 до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за неподання звітності та за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, від 25.11.2019 у справі №242/2088/17. Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача з 29.07.1985 по 01.09.1985, з 25.08.1986 по 14.05.1992, з 01.01.2002 по 28.03.2002 мають бути зараховані до страхового стажу позивача, при цьому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 04.10.2024 року № 95 є протиправним та як наслідок, підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №280/9602/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов