Справа № 580/10176/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гайдаш В.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Справа № 580/10176/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - Відповідач 2), Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач 2), в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу посадового окладу за квітень 2023 року в сумі 2689 грн. 05 коп.;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу посадовий оклад за квітень 2023 року в сумі 2 689 грн. 05 коп.;

3) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 2 689 грн. 05 коп. (яка є його посадовим окладом за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю.

4) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року в сумі 2 609 грн. 02 коп.;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби за квітень 2023 року в сумі 2 609 грн. 02 коп.;

6) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 2 609 грн. 02 коп. (яка є його надбавкою за особливості проходження служби за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

7) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу частини премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року в сумі 100 332 три. 30 коп.;

8) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу частину премії за календарний період з 25 лютого 2022р. по 30 квітня 2023 року в сумі 100 332 грн. 30 коп.;

9) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 100 332 гри. 30 коп. (яка є його частиною премії за календарний період з 25 лютого 2022р. по 30 квітня 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

10) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 206 850 три. 00 коп.;

11) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 206 850 три. 00 коп.;

12) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 206 850 гри. 00 коп. (яка є його додатковою винагородою на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

13) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року в сумі 29 550 грн. 00 коп.;

14) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану за квітень 2023 року в сумі 29 550 грн. 00 коп.;

15) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 29 550 грн. 00 коп. (яка є його додатковою винагородою на період дії воєнного стану за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

16) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.;

17) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.;

18) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 12 643 грн. 82 коп. (яка є його грошової допомогою при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.);

19) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік в сумі 79 273 грн. 59 коп.;

20) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік в сумі 79 273 грн. 59 коп.;

21) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 79 273 грн. 59 коп. (яка є його компенсацією за невикористану основну відпустку за 2022 рік);

22) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік в сумі 25 367 грн. 55 коп.;

23) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану основну відпустку за 2023 рік в сумі 25 367 грн. 55 коп.;

24) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 25 367 грн. 55 коп. (яка є його компенсацією за невикористану основну відпустку за 2023 рік);

25) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

26) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

27) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 44 393 грн. 21 коп. (яка є його компенсацією за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік);

28) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

29) зобов`язати військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

30) стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на користь Позивача грошові кошти в сумі 44 393 грн. 21 коп. (яка є його компенсацією за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік).

2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премію за квітень 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премію за квітень 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема, за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема, за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду за квітень 2023 року у розмірі, збільшеному до 30000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за квітень 2023 року у розмірі, збільшеному до 30000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачу не здійснено нарахування та виплату посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби та премії за квітень 2023 року.

Також суд першої інстанції зазначив, що Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, втім Відповідачами не здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди збільшеної саме до 100000 гривень за період перебування Позивача на стаціонарному лікуванні.

Стосовно позовних вимог щодо виплати Позивачу грошової допомоги при звільненні, суд першої інстанції дійшов до висновку, що Позивач має право на отримання грошової допомоги, оскільки таке право прямо передбачено статтею 15 Закону №2011-ХІІ.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, суд зазначив, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Обмеження щодо такого способу реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується Законом та не позбавляє Позивача права на отримання грошової компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції зазначив про відсутність порушеного права та їх передчасність.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягаючи на тому, що Позивачу за 2022 - 2023 роки було виплачено основні та додаткові види грошового забезпечення.

Також Апелянт зазначив, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми. При цьому, військова частина НОМЕР_1 наполягає на тому, що відсутність вжиття реальних лікувальних заходів, направлених на подолання ушкоджень здоров`я військовослужбовця, викликаних пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), не створює обов`язкової підстави для віднесення стаціонарного лікування до такого, що підлягає оплаті із розрахунку 100 000 грн додаткової винагороди.

Щодо нездійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, Апелянт посилається на відсутність у Позивача необхідної вислуги років у Збройних Силах України.

Щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, військова частина НОМЕР_1 посилається на відсутність довідки про невикористання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, що передбачено у ст. 77-2 КЗПП та у ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки» з попереднього місця роботи.

Щодо не здійснення нарахування та виплати Позивачу додаткової винагороди за квітень 2023 року у розмірі 30000 грн на місяць, Апелянт зазначає, що її виплата належить військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Крім того, військова частина НОМЕР_1 також посилається на обмеження фінансування оборонного сектору економіки.

Щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби та премії за квітень 2023 року, Апелянт зазначає, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Окремо Апелянт посилається на пропуск Позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024 та 17.12.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи про безпідставність доводів Апелянта та наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню в частині з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, з 25.02.2022 по 30.04.2023 у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2023 №123 Позивача звільнено з військової служби у запас на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.05.2023 його виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення.

Також з наказано: «виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, у період здійснення зазначених заходів по "30" квітня 2023 року пропорційно дням безпосередньої участі з розрахунку 30 000 (тридцять тисяч) гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану".

Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", пункту 14 статті 10-1 Закону у країни "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей виплатити грошову компенсацію за не використану додаткову щорічну відпустку за 2023 роки в кількості 14 діб.

Щорічна основна відпустка за 2022, 2023 роки не надавалася.

Виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 25 діб, за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 08 діб.»/т.1 а.с.61-62/.

Із довідки від 02.04.2024 №1404 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 судом встановлено, що Позивачу не здійснено нарахування та виплату посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року, премії за квітень 2023 року, а також додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року збільшеної до 30000 грн, /т. 1 а.с. 224/.

З наданої Відповідачем довідки від 07.07.2024 №2841 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2023 рік при звільненні по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, судом встановлено, що позивачу 10.05.2023 здійснено виплату компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік у сумі 17201,01 грн, компенсацію за невикористану основну відпустку за 2023 рік у сумі 5504,32 грн та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік у сумі 9632,56 грн.

Згідно довідки ВЛК від 19.01.2023 №252 військової частини НОМЕР_3 Позивач 01.08.2022 одержав МВТ: акуботравми у вигляді цефаогічного та вестибуло-атактичного синлромів, двобічної нейросенсорної приглухуватості І ст. Травма, ТАК, повязана із захистом Батьківщини.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, Позивач у період з 16.09.2022 по 09.01.2023 проходив стаціонарні лікування у закладах охорони здоров`я, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданих КПП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю.Липи».

Відповідачами не здійснено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року за перебування Позивача на стаціонарному лікуванні - додаткової винагороди, збільшеної саме до 100000 гривень, а лише нараховано її у сумі 30000 грн.

8. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII (далі - Закон України № 3551-ХІІ), Питаннями деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженими постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 (далі-Постанова № 168). Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі- Порядок №260),

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Частиною першою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Пункт 2 частини четвертої цієї статті передбачає підстави звільнення під час воєнного стану з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Законом України від 01 квітня 2022 року № 2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян», який набрав чинності з 13 квітня 2022 року, підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в такій редакції:

"г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Кабінет Міністрів України постановою від 12 червня 2013 року № 413 затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до Постанови № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно п. 11 Розділу ХХХIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №504/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №504/96-ВР) визначено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною 1 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з пунктами 8, 14 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктами 17, 18, 19 цієї правової норми в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543-ХІІ) та у Законі України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ (далі - Закон України №1932-ХІІ).

Згідно з статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Висновки суду апеляційної інстанції.

9. Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць за період перебування Позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я

Отже, додаткова винагорода передбачена постановою № 168 є додатковою виплатою військовослужбовцям під час дії воєнного стану. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, зокрема й під час перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранень (контузії, травми, каліцтва), пов`язаних із захистом Батьківщини.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач « 01.08.2022, виконуючи бойове завдання в районі позицій «Весела Гора» у складі ЗРВ (завдання полягало у знищенні ворожої авіації, при виході ракети з ПІЗРК її розірвало) отримав травму, опік полум?ям 1-II А ст. 6% голови, правої верхньої кінцівки, акубаротравма. Військовослужбовець ніс службу у засобах індивідуального захисту. Поранення сталось під час виконання обов?язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України».

Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовується Відповідачем.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 внаслідок такого поранення, перебував на стаціонарному лікуванні у період з 16.09.2022 по 04.10.2022, з 05.10.2022 по 21.10.2022, з 15.11.2022 по 12.12.2022, з13.12.2022 по 28.12.2022 та з 28.12.2022 по 09.01.2023.

Таким чином, наявні обидві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Разом з тим, Апелянт у своїй скарзі відзначає, що виплата спірної доплати у збільшеному розмірі здійснюється на підставі довідки про обставини травми. Колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими та відзначає, що у матеріалах справи наявна довідка про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) від 25.10.2022 №874, на яку є посилання і у довідці ВЛК від 19.01.2023 №252, якою також підтверджується, що травма ОСОБА_1 пов`язана з захистом Батьківщини/т.1 а.с.101/.

Отже Позивач є таким, що набув право на нарахування та виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, передбачену Постановою КМУ № 168. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині.

10. Щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні

Аналізуючи доводи сторін цій частині, колегія суддів відзначає, що за позицією Верховного Суду у справі № 140/1143/23, норми Закону № 2232-ХІІ (стаття 26) визначають можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом № 2232-ХІІ.

При цьому, положення абзацу 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

У цьому аспекті суд касаційної інстанції зауважив, що текстуальний виклад тих норм статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які передбачають можливість звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, є бланкетним, адже в них подається посилання на підзаконний нормативний акт Кабінету Міністрів України (Постанову № 413), в якому мають бути визначені ті умови (причини, обставини), за яких військовослужбовець може реалізувати своє право на звільнення зі служби.

Інша ситуація з підставами для звільнення з військової служби через «сімейні обставини або інші поважні причини», які передбачені, зокрема, у підпункті «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ і які якраз стосуються особливого періоду та воєнного стану.

Так, текстуальний виклад нормативної підстави звільнення, передбаченої у зазначеному підпункті не має посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би «частину» норми, якої бракує ( в законі); натомість «сімейні обставини або інші поважні причини», які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені (в цій частині) безпосередньо у тексті Закону.

З уваги на такий спосіб викладу юридичної норми у перелічених (у цьому абзаці постанови) структурних частинах статті 26 Закону № 2232-ХІІ колегія суддів касаційного суду у справі № 140/1143/23 дійшла до висновку, що не було приводу в цій частині для застосування Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які затверджені Постановою № 413, як, власне, («бланкетної») умови для звільнення зі служби (зокрема, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ), а звідси - для застосування частини другої пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції, яка діла на дату звільнення з військової служби) в цілях виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (яка якраз пов`язувалася з підставами, визначеними у згаданій Постанові №413).

Повертаючись до обставин цієї справи колегія суддів відзначає, що Позивач звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тож правове регулювання спірних правовідносин у цій справі відповідає правовому регулюванню правовідносин у справі № 140/1143/23, висновки у якій підлягають врахуванню до обставин цієї справи.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби з підстави, яка передбачена Законом № 2232-ХІІ, а не з підстав, передбачених Постановою № 413, то на нього не розповсюджуються положення пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постановах від 02.05.2024 у справі № Початок форми

280/7090/22, від 17.10.2024 у справі № 420/26319/23.

Кінець форми

Таким чином, доводи апеляційної скарги Відповідача знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення. Відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

11. Щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік.

Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє стверджувати, що у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби, йому виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, грошову компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022 рік в кількості 14 діб ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги в цій частині, Апелянт стверджує, що компенсація за невикористану відпустку може бути нарахована за наявності відповідної заяви або наказу на виплату компенсації. Однак, колегія суддів не приймає такі доводи до уваги, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що Позивач за попереднім місцем роботи в ТОВ «МОКАВТО» в 2022 році додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, що передбачено у ст. 77-2 КЗпП України та у ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» не використав.

Отже, доводи Апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

12. Щодо ненарахування та невиплати посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби та премії за квітень 2023 року.

Аналізуючи доводи Апелянта в цій частині, колегія суддів відзначає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивачу за квітень 2023 року було нараховано та виплачено оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років. Втім, не здійснено нарахування та виплату посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби та премії за вказаний період, що свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача.

Доводи Апелянта про те, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім строкової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони є безпідставними, не обґрунтовують правомірність ненарахування та невиплати окремих складових грошового забезпечення Позивача за квітень 2023 року та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

13. Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за квітень 2023 року у розмірі, збільшеному до 30000 грн на місяць, передбаченої п. 1 Постанови №168.

Аналізуючи доводи Апелянта в цій частині, колегія суддів відзначає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Як вбачається з довідки від 02.04.2024 №1404 про розміри грошового забезпечення, додаткова винагорода, передбачена п. 1 Постанови №168 за квітень 2023 року Позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, що свідчить про допущення Апелянтом протиправної бездіяльності.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги твердження Апелянта про те, що спірна винагорода виплачується лише тим військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, оскільки таке твердження не ґрунтується на нормах права. Позаяк такі обставини є підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

Посилання військової частини НОМЕР_1 на обмежене фінансування оборонного сектору економіки, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів також відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

14. Щодо строків звернення до суду з цим позовом.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що предметом позов у цій справі є порушення Відповідачами законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного грошового забезпечення Позивачу.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач дізнався про нараховані та виплачені йому при звільненні суми у вересня 2023 року після отримання його адвокатом відповіді на запит від Відповідача-1. З цим позовом ОСОБА_1 звернувся 28.10.2023, а отже дотримався тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

15. Надаючи оцінку всім доводам апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

16. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

17. Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року - скасуванню в частині позовних вимог про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, а у задоволенні позу в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року- скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та ухвалити постанову, якою у задоволення адміністративного позову в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 17 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І.Мєзєнцев