Справа № 320/2259/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 лютого 2025 року справа № 320/2259/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області надати статус біженця ОСОБА_1 .

Наданий адміністративний позов не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на таке.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, можуть бути лише особи, які володіють процесуальною правоздатністю.

Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Відповідно до ч.2 ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-VI від 22.09.2011 паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним доказом наявності в ОСОБА_1 адміністративної процесуальної правосуб`єктності є паспортний документ іноземця.

Суд зазначає про те, що до позовної заяви представником позивача додано копію паспортного документу громадянина Азербайджан - ОСОБА_1 від 26.03.2023 №С03305927, який оформлений іноземною мовою.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати суду нотаріально посвідчений переклад на українську мову паспорта громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_1 .

Недотримання позивачем даної вимоги, яка пред`являється до позовної заяви, не дозволяє суду в повній мірі здійснити підготовку справи для судового засідання та відповідно відкрити провадження у справі.

Також, дослідивши позовну заяву, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого.

За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України установлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз викладених положень КАС України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням правової визначеності в публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання/ознайомлення рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом тощо.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Предметом позову є оскарження рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23 щодо втрати позивачем статусу біженця.

Оскаржуваного рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23 матеріали позовної заяви не містять.

З матеріалів справи слідує, що засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання ОСОБА_1 відповідачем був направлений лист від 26.06.2023 №8010.7.3-22473/80.1-23, в якому повідомлено позивача про ініціювання процедури втрати статусу біженця та рекомендовано з`явитися 17.07.2023 до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС для проведення співбесіди.

Також до матеріалів справи представником позивача додано копію повідомлення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 05.10.2023 №50 про втрату статусу біженця, адресованого ОСОБА_1 , згідно якого позивача проінформовано про прийняття рішення про втрату останньою статусу біженця на підставі рішення ДМС України від 19.09.2023 №155-23.

Отже, про порушене право позивач мав можливість дізнатися, починаючи з 05.10.2023. Разом з тим, даний позов до суду представником позивача направлено засобами поштового зв`язку 06.01.2025, що підтверджується штампом АТ "Укрпошта" на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява з додатками, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, у позовній заяві представник позивача не зазначає, коли позивачу стало відомо про прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДМС в м. Києві та Київській області рішення від 19.09.2023 за №155-23 про втрату ОСОБА_1 статусу біженця.

Отже матеріали справи свідчать про пропуск строку звернення до суду, у зв`язку з чим позивачу слід надати суду клопотання про поновлення такого строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до суду заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Також, частинами першою-третьою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Таким чином, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до суд з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Також, частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23 про втрату ОСОБА_1 статусу біженця.

У той же час, судом встановлено, що всупереч вимогам статей 160-161 КАС України позивачем не додано до позовної заяви копії оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частина 2 ст. 80 КАС України містить приписи про те, що зазначається у клопотанні про витребування доказів.

Всупереч наведеним вимогам КАС України представник позивача клопотання про витребування доказів не надав, а також не зазначив заходи, яких вжив для отримання оскаржуваного рішення самостійно, не надав доказів вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23 про втрату ОСОБА_1 статусу біженця, або надати докази вжиття заходів щодо отримання оскаржуваного рішення, та (або) причини неможливості самостійного отримання вказаного доказу, у разі необхідності - надати клопотання про витребування доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати нотаріально посвідчений переклад на українську мову паспорта громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_1 ;

- надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, із наданням належних доказів поважності причин його пропуску;

- надати належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС в м. Києві та Київській області від 19.09.2023 за №155-23 про втрату ОСОБА_1 статусу біженця, або надати докази вжиття заходів щодо отримання оскаржуваного рішення, та (або) причини неможливості самостійного отримання вказаного доказу, у разі необхідності - надати клопотання про витребування доказів.

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кушнова А.О.