Справа № 520/10537/24
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 лютого 2025 року Справа № 520/10537/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД РЕСУРС" (майдан Захисників України, буд. 7/8,м.Харків,61001, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- Прийняти рішення про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на додану вартість в загальній сумі 3.338.802,50 грн., в тому числі 2.671.042,00 грн. за основним платежем та 667.760,50 грн. штрафні санкції.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач надав до суду відзив, з позовними вимогами не погоджується, просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Засобами поштового зв`язку, 18.12.2023 року Позивач отримав Акт документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року, у відповідності до висновків якого викрито порушення діючого законодавства, а саме порушення:

1) п.44.1. ст. 44, пп.134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на прибуток за період з 01.04.2017 по 30.09.2023 у загальній сумі 322.589,00 грн., в тому числі за 2-4 квартал 2017 року на суму 227.331,00 грн., за 2018 рік на суму 61.485,00 грн., за 2019 рік на суму 5.152,00 грн., за 2020 рік на суму 10.991,00 грн.. за 2021 рік на суму 11.861,00 грн., за 9 міс. 2023 року на суму 5.769,00 грн.

2) п.185.1. ст. 185, п.187.1. ст. 187, пп. 196.1.5. п. 196.1. ст. 196, п. 198.1., п. 198.3. та п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість всього на загальну суму 2.671.047,00 грн., в тому числі за січень 2018 року на суму 207.455,00 грн., березень 2018 року на суму 144.456,00 грн., за лютий 2019 року на суму 557.041,00 грн., за квітень 2019 року на суму 447.784,00 грн., за травень 2019 року на суму 176.013,00 грн., за червень 2019 року на суму 236.906,00 грн., за жовтень 2019 року на суму 142.073 грн., за листопад 2019 року на суму 51.559,00 грн., за грудень 2019 року на суму 322.864,00 грн., за січень 2020 року на суму 310.721,00 грн., за березень 2020 року на суму 1.858,00 грн., за червень 2021 року на суму 72.640,00 грн., за листопад 2021 року на суму 29.276,00 грн. та за

квітень 2023 року на суму 396,00 грн.

3) п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, де сума податку на додану вартість в податкових накладних у загальній сумі 101.531,60 грн., у тому числі:

-з перевищенням терміну реєстрації у 15 календарних днів на суму 936,07 грн.,

-з перевищенням терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів 1.333,56 грн.,

-з перевищенням терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів 0,00 грн.,

-з перевищенням терміну реєстрації від 61 до 365 календарних днів 0,00 грн.,

-з перевищенням терміну реєстрації більше 365 календарних днів 99.261,97 грн.,

Позивач не погодився з вищевказаними висновками викладеними в Акті перевірки, та у відповідності до положень пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, Позивач 18.12.2023 року звернувся до Відповідача з письмовими запереченнями до Акту документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року.

12.01.2024 року, через електронний кабінет платника податків, Позивач отримав відповідь Відповідача №86/Ж12/20-40-07-19-11 від 11.01.2024 року щодо результатів розгляду заперечень до Акту перевірки, без задоволення жодної вимоги щодо зміни висновків акту.

12.02.2024 року Позивач отримав інформацію про винесення Відповідачем податкових повідомлень-рішень за результатами розгляду висновків Акту документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року, а саме:

-ППР №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на прибуток у загальній сумі 403.236,25 грн., в тому числі 322.589,00 грн. за основним платежем та 80.647,25 грн. штрафні санкції;

-ППР №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 99.415,03 грн.;

-ППР №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на додану вартість в загальній сумі 3.338.802,50 грн., в тому числі 2.671.042,00 грн. за основним платежем та 667.760,50 грн. штрафні санкції.

13.02.2024 року, не погоджуючись з результатами розгляду заперечень на Акт перевірки та вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями Відповідача, у відповідності до положень ст. 56 Податкового кодексу України, Позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України про скасування рішень Відповідача.

11.04.2024 року Позивач отримав Рішення про результати розгляду скарги (вих. №10478/6/99-00-06-01-01-06 від 11.04.2024 року) у відповідності до якого Державна податкова служба України, через виявлення численних порушень нормативних документів, які регламентують порядок проведення планових документальних виїзних перевірок, під час проведення перевірки Позивача та складанні Акту №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023, прийняла рішення про скасування податкових повідомлень-рішень Відповідача №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на прибуток у загальній сумі 403.236,25 грн. та ППР №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування штрафних санкцій в розмірі 99.415,03 грн.

У відповідності до вищевказаного Рішення Державної податкової служби України, податкове повідомлення-рішення №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на додану вартість в загальній сумі 3.338.802,50 грн. залишено без змін, а скарга в цій частині - без задоволення.

Як зазначено в Рішенні про результати розгляду скарги №10478/6/99-00-06-01-01-06 від 11.04.2024, Державна податкова служба України встановила невідповідність загальної та описової частини Акту документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року вимогам, встановленим у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 року (далі Порядок №727), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1300/27745 від 26.10.2015 року, адже він не містить інформацію про дослідження первинних документів та інформацію щодо: опитувань, допитів посадових осіб всіх учасників господарської операцій, у тому числі i перевізників; результатів почеркознавчих експертиз, вироків судів по всіх учасниках господарських операцій та судових рішень щодо визнання нереальними вказаних господарських операцій.

Також, згідно з висновками Рішення ДПС України, Акт перевірки №40034/20-40- 07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року не містить посилань на первинні документи, відповідно до яких Відповідачем начебто встановлено заниження доходів та податкових зобов`язань по реалізацій товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам, неможливість реального здійснення господарських операцій, збитковість проведених операцій та системність такої збитковості, а також здійснення Позивачем операцій без ділової мети та реального економічного змісту.

Не зважаючи на часткове задоволення ДПС України вимог Позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень Відповідача, залишилось нескасованим податкове повідомлення-рішення №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на додану вартість в загальній сумі 3.338.802,50 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) у відповідності до п.п. 20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Відповідач у відзиві продовжує наполягати на правомірність висновків вищевказаного Акту перевірки щодо виявлених порушень, які раніш вже скасовані (під час процедури адміністративного оскарження) контролюючим органом вищого рівня - Державною податковою службою України (Рішення про результати розгляду скарги №10478/6/99-00-06-01-01-06 від 11.04.2024 року.

В зазначеному Рішенні ДПС України визнало факт того, що загальна та описова частини Акту документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19- 05/39806596 від 14.12.2023 року не відповідають вимогам, встановленим нормативними документами - Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 року (далі Порядок №727), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1300/27745 від 26.10.2015 року.

Державна податкова служба України визнала, що Акт не містить інформації про дослідження первинних документів та інформації щодо: опитувань, допитів посадових осіб всіх учасників господарської операцій, у тому числі i перевізників; результатів почеркознавчих експертиз, вироків судів по всіх учасниках господарських операцій та судових рішень щодо визнання нереальними вказаних господарських операцій, а отже його складено з грубими порушеннями нормативних документів, а його висновки не підтверджені жодним доказом.

Окремо слід зазначити, що Відповідач свідомо не надав до Відзиву жодного документального доказу (інформації) щодо підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Висновок Відповідача про не підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин Позивача з контрагентами базується виключно на Узагальненій податковій інформації №427/7/05-99-46- 03/40004592 від 09.11.2018 року про начебто порушення вказаним платником податків п.п. «а» п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., 198.6. ст. 198 та п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. Такі висновки посадових осіб в Узагальненій податковій інформації здійснено без дослідження та перевірки жодного документу бухгалтерського/податкового обліку, без отримання податкової інформації, без отримання експертних висновків, без отримання судових рішень та без опитування (допиту) посадових осіб підприємства, тобто виключно на підставі загальної інформації з електронних баз даних та недостовірної (не зафіксованої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців) інформації про відсутність суб`єкта господарювання за адресою місцезнаходження, що суперечить вимогам ст. 83 ПК України.

Щодо вищеописаних документів (інформації) наданих Відповідачем в якості доказів правомірності його висновків в Акті документальної планової виїзної перевірки №40034/20-40-07-19-05/39806596 від 14.12.2023 року, то вказані Узагальнені інформації жодним чином не спростовують ані первинних документів наданих під час перевірки та до Суду, ані аргументів викладених в позовній заяві, ані самого факту реальності здійснення ТОВ «ТД РЕСУРС» господарських операцій із вищевказаними контрагентами, в частині отримання від них товарно-матеріальних цінностей та послуг.

У відповідності до положень п. 111.1. ст. 111 Податкового кодексу України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна та кримінальна. Відповідачем не надано жодного документу, який підтверджує, що за порушення податкового законодавства описаних в Узагальнених податкових інформаціях, як начебто виявлених контролюючими органами, до суб`єктів господарювання ТОВ «ТРАНЗА», ТОВ «АКСІЙ», ТОВ «ФРУКТОПЛЮС», ТОВ «СТОР ЕКСПО», ТОВ «БРІСК ТОРГ», ТОВ «МАКСИМУС ГРУПП», ТОВ «РАЯНДА», ТОВ «БІЗНЕС ТОРГС», ТОВ «МАКСТОР ТОРГ», ТОВ «ВИПОБНИЧА КОМПАНІЯ ПРЕМІОР», ТОВ «ВОЛСЕК», ТОВ «БУД СТРОМ», ТОВ «ІВА МАКСИМУМ», ТОВ «АСКЕРТОРГ», ТОВ «СТІЛ ГЛОБАЛ ПРОД», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА ГРУПА «ДЕКО» застосовані штрафні (фінансові) санкції, а їх посадові особи притягнуті до адміністративної або кримінальної відповідальності.

Факт незастосування контролюючими органами жодного з вищевказаних видів юридичної відповідальності як до вищевказаних підприємств так і до їх посадових осіб свідчить про те, що ніяких порушень діючого податкового законодавства встановлено не було, а висновки узагальненої податкової інформації є не підтвердженими..

Окремо слід зазначити, що положеннями ст. 62 ПКУ (способи здійснення податкового контролю) визначено, що Податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; 62.1.4. моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу; 62.1.5. обліку та моніторингу діяльності фінансових агентів відповідно до статті 39-3 цього Кодексу. Тобто здійснення податкового контролю (виявлення порушень) шляхом складання узагальнених податкових інформацій не передбачено діючим законодавством, а отже узагальнена податкова інформація - нікчемна.

Підстави застосування та обсяги використання податкової інформації контролюючими органами під час здійснення висновків перевірок платників податків неодноразово наголошував у своїх Рішеннях Верховний Суд.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №460/143/19 зазначив, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

В Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 02.04.2020 року у справі №160/93/19 зазначено, що податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів платника податків як суб`єкта господарювання по ланцюгу постачання, має виключно інформаційний характер і не є належним доказом неправомірності дій відповідного платника податків.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, можливо дійти висновку, що Відповідачем, всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено та надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення та інші можливості, були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару обумовленого укладеними договорами з Позивачем.

Відповідачем не доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність Позивача щодо такої протиправної поведінки та злагодженості дій між ними. Висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів, як і не подання такими контрагентами звітності, контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація, носить виключно інформативний характер.

Посилання Відповідача на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а, отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається Відповідач.

Стосовно витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Так, позивач просить стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 110000 грн.

Відповідач заперечує проти витрат у повному обсязі.

Суд, виходячи із принципу співмірності, розумності і справедливості, враховуючи заперечення відповідача, враховуючи складність справи, вважає за можливе частково задовольнити клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД РЕСУРС" (майдан Захисників України, буд. 7/8,м.Харків,61001, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) скасування податкового повідомлення-рішення,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №9 від 16.01.2024 року щодо нарахування податку на додану вартість в загальній сумі 3.338.802,50 грн., в тому числі 2.671.042,00 грн. за основним платежем та 667.760,50 грн. штрафні санкції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД РЕСУРС" (майдан Захисників України, буд. 7/8,м.Харків,61001, ) сплачений судовий збір в сумі 30280 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.