Справа № 420/39288/24
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби;

2) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням;

3) визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру;

4) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

5) визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби;

6) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні, на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31.01.2020 року № 50-ОС був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. В подальшому, позивач звернувся до відповідача з вимогою:

нарахувати та виплатити надбавку за кваліфікацію з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

нарахувати та виплатити винагороду за тривалість безперервної 15-ти та 20-річної календарної військової служби із часу набуття права на таку виплату;

надати довідку про нараховану та виплачену надбавку за кваліфікацію з зазначенням періоду такої виплати.

Як зазначає позивач, Військова частина НОМЕР_2 листом від 12.12.2024 повідомила про відсутність законних підстав для здійснення відповідних перерахунків.

Вважаючи, що права позивача були порушені, позивач змушений звернутись до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на норми Конституції України, Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».

Ухвалою суду від 25.12.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, встановлено строки сторонам щодо надання заяв по суті.

08 січня 2025 року до суду (у встановлений судом строк) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що Військова частина НОМЕР_2 вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, на переконання відповідача, позивачем не взято до уваги накази Адміністрації Державної прикордонної служби України №75 від 04 лютого 2009 року «Про заходи з виконання бюджету на 2009 рік» (далі Наказ № 75 (додаток 3) та № 34 від 14 квітня 2014 року «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у 2014 році» (додаток 4), які регламентували та деталізували виплату грошового забезпечення в період набуття позивачем права на додаткову винагороду. Наказ №75, як і Наказ №425, був виданий Адміністрацією Державної прикордонної служби України на виконання Постанови №1294 і Інструкції №425.

У відзиві зазначено, що відповідно до абзацу 16 пункту 22 Наказу №75, виплату додаткової винагороди за тривалість безперервної військової служби здійснюється у розмірі 50 відсотків установленого розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного, наземного складу авіації та плаваючого складу.

На переконання відповідача, Наказ № 75 та Наказ № 425 є рівними за юридичною силою, і не суперечать один одному, оскільки обидва накази видані на виконання Постанови № 1294, і відрізняються один від одного лише чинністю в часі. Так, норми Наказу №425 є загальними нормами, які визначають умови і порядок виплати грошового забезпечення, охоплюючи весь період чинності даного наказу. В свою чергу, норми Наказу №75 є спеціальними нормами відносно Наказу № 425, які встановлюють та конкретизують розмір грошового забезпечення, що належить до виплати протягом 2009 року. На переконання відповідача, за загальним принципом «lex specialis derogat generali», пріоритет у застосуванні надається спеціальній нормі. Між загальними і спеціальними нормами є відносини не підпорядкованості, а субсидіарності, що полягає у наступному: при регулюванні конкретних відносин у пріоритетному порядку застосовуються норми спеціального закону, а якщо вони є недостатніми для належного регулювання цих відносин, то у субсидіарному порядку можуть застосовуватися норми загального закону. За твердженням відповідача, Наказу №75 був виданий Адміністрацією Державної прикордонної служби України, зокрема, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2008 року № 943 «Про економію державних коштів, передбачених на утримання органів державної влади та інших державних органів» та постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Таким чином, як вказує відповідач, для визначення розміру додаткової винагороди за тривалість безперервної військової служби в 2009 році слід застосовувати норми Наказу №75, які, в свою чергу, фактично дублюють норми Постанови №1294, тобто нормативного акту вищої юридичної сили.

Підсумовуючи наведене, на переконання відповідача, в 2009 році військова частина НОМЕР_2 вірно визначила та виплатила позивачу додаткову винагороду за тривалість безперервної військової служби 15 років у розмірі 50 відсотків установленого розміру, і виплата даної винагороди була додатково впорядкована Наказом № 75, який не суперечить а ні Постанові №1294, а ні Наказу № 425, а тому протиправна складова в даній частині відсутня.

Що стосується виплати додаткової винагороди за тривалість безперервної військової служби 20 років у травні 2014 року, відповідач зауважив наступне.

Відповідно до пункту 12 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України №34 від 14 квітня 2014 року «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у 2014 році» (далі Наказ № 34, додаток 4), виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з пунктами 3.13, 3.14, 3.16, 3.18, 3.19, 3.20, 3.21, 3.22, 3.23, 3.24, 3.25 (додаткова винагороду за тривалість безперервної військової служби) Інструкції, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425, у розмірі 50 відсотків установленого відповідно до зазначеного пунктами розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного, наземного складу авіації та плаваючого складу.

Отже, на переконання відповідача, в 2014 році військова частина НОМЕР_2 вірно визначила та виплатила позивачу додаткову винагороду за тривалість безперервної військової служби 20 років у розмірі 50 відсотків установленого розміру, а протиправна складова в даній частині відсутня.

Відповідач наголосив також на тому, що військова частина НОМЕР_2 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, оскільки підпорядковується Адміністрації Державної прикордонної служби України, тобто головному розпоряднику бюджетних коштів, який затверджує кошториси на кожний рік для військової частини НОМЕР_2 , та щорічно регулює своїми наказами порядок виплати грошового забезпечення на підставі чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, на думку відповідача, єдиною законною поведінкою для військової частини НОМЕР_2 як суб`єкту владних повноважень в сфері виплати додаткової винагороди за тривалість безперервної військової служби є застосування норм Інструкції №425 з урахуванням п.7 Постанови № 1294 та інших наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України, які упорядковують регулюють порядок виплати грошового забезпечення в рамках наданих повноважень, тобто у розмірі 50 відсотків установленого розміру.

Що стосується виплати надбавки за кваліфікацію, відповідач зазначив таке.

Так, відповідно до пункту 9 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у 2016 році року» від 16 червня 2016 року № 493-ОС (додаток 5), додаткові види грошового забезпечення, визначені у додатку 25 до Постанови № 1294, виплачувати у розмірі 50 відсотків установленого згідно із зазначеним додатком розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного, наземного складу авіації та плаваючого складу.

Відповідно до пункту 9 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у 2017 році» від 13 лютого 2017 року № 136- ОС (додаток 6), додаткові види додаткові види грошового забезпечення, визначені у додатку 25 до Постанови № 1294, виплачувати у розмірі 50 відсотків установленого згідно із зазначеним додатком розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного, наземного складу авіації та плаваючого складу.

В подальшому, дані види виплат були скасовані у зв`язку із втратою чинності Постанови № 1294 на підставі Постанови № 704 від 30 серпня 2017 року.

Підсумовуючи вказане, відповідач зазначає, що в період з 2016 по 2017 рік військова частина НОМЕР_2 вірно визначила та виплатила позивачу надбавку за кваліфікацію у розмірі 50 відсотків установленого розміру, а протиправна складова в даній частині відсутня.

Враховуючи наведене у відзиві, відповідач просить суд залишити позовну заяву без задоволення.

Станом на 18 лютого 2025 року інших заяв по суті справи (відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив), а також додаткових доказів, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом 18.02.2025 в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позовну заяву та наданими ним доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) та на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.01.2020 №50-ОС звільнений з військової служби у запас (т.1 а.с.7).

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача №2049 за 2009 рік (т.1 а.с.55), посадовий оклад позивача становив 740,00 грн, оклад за військовим званням 60,00 грн., відповідачем здійснено виплату позивачу винагороди за 15 років безперервної військової служби у розмірі 400,00 грн.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача №2049 за 2014 рік (т.1 а.с.54), посадовий оклад позивача становив 740,00 грн, оклад за військовим званням 65,00 грн., відповідачем здійснено виплату позивачу винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 618,75 грн.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що з 01.11.2016 до 31.12.2017 позивачу нараховувалась надбавку за кваліфікацію 2-го класу у розмірі 2,5%.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача №2049 за 2016 рік (т.1 а.с.53), останньому виплачувалась надбавку за кваліфікацію за листопад та грудень.2016 року у розмірі 27,87 грн, а згідно з особистою карткою грошового забезпечення позивача №2049 за 2017 рік (т.1 а.с.52) з січня до грудня 2017 року у розмірі 19,00 (всього за рік 228,00 грн).

08 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням, винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, а також направити на адресу позивача довідку про нараховану та виплачену надбавку за кваліфікацію із зазначенням періоду такої виплати (т.1 а.с.8).

12 грудня 2024 року відповідач надіслав відводь позивачу за №09/Б-14311/14158, в якому зазначив, що відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби у 2016, 2017, 2018 роках» додаткові види грошового забезпечення, визначені в додатку 25 до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виплачуються у розмірі 50 відсотків установленого згідно із зазначеним додатком розміру, надбавка за класну кваліфікацію виплачена у повному обсязі відповідно до наказів. Винагорода за 15 та 20 років безперервної військової служби виплачена відповідно у липні 2009 та у травні 2014 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткових видів грошового забезпечення у встановленому законодавством розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини першої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону №2011-XII).

Положеннями частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 №1294 (чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі Постанова №1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї Постанови.

Приписами пункту 2 Постанови №1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 7 Постанови №1294, до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Так, Додатком №25 Постанови №1294 передбачені, зокрема такі додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Держприкордонслужби:

надбавка за кваліфікацію 2-го класу у розмірі 5 відсотків посадового окладу;

винагорода за тривалість безперервної військової служби (посадовий оклад і оклад за військовим званням):

за 15 років у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням;

за 20 років у розмірі 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням.

Приписами пункту 11 Постанови №1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

На виконання Постанови №1294, Адміністрація державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425 (чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі Інструкція №425), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за № 537/15228.

У розділі ІІІ Інструкції №425 визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Так, відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Згідно з підпунктом 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 (чинної на час виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років - 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням; 25 років - 2,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

З аналізу наведених норм слідує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

Отже, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року №425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, а тому, з 29.06.2008 у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби у розмірі, встановленому у додатках 25-28 до Постанови №1294 та підпунктах 3.13.1 пункту 3.13, підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року та у розділі ІІІ Інструкції №425.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної календарної військової служби у розмірах, встановлених законодавством, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, у 2009 році відповідачем здійснено виплату позивачу винагороди за 15 років безперервної військової служби у розмірі 400,00 грн (у 2009 році посадовий оклад позивача становив 740,00 грн, оклад за військовим званням 60,00 грн), а у 2014 році відповідачем здійснено виплату позивачу винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 618,75 грн (у 2014 році посадовий оклад позивача становив 740,00 грн, оклад за військовим званням 65,00 грн).

Тобто, відповідачем здійснено виплату позивачу винагороди за безперервну військову службу за 15 та 20 років безперервної служби у розмірі 50% від встановлених Інструкцією №425 розмірів.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що відповідачем протиправно здійснено виплату позивачу винагороди за 15 років безперервної військової служби та за 20 років безперервної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Відтак, відповідачу належало здійснювати нарахування та виплату на користь позивача зазначених винагород за безперервну військову службу у розмірах, встановлених Інструкцією №425, а саме:

за 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням;

за 20 років - 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням.

Суд зауважує, що дії це форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, що виражається у прийнятті рішень, вчиненні активних дій, що призводить до порушення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Зменшуючи позивачу розмір додаткових видів грошового забезпечення, відповідач фактично вчинив протиправні дії, а не бездіяльність.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 50% від 1 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби та у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби.

При цьому, похідна вимога зобов`язального характеру також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням, та за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 01.11.2016 до 31.12.2017 в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру, суд зазначає таке.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що з 01.11.2016 до 31.12.2017 позивачу нараховувалась надбавку за кваліфікацію у розмірі 2,5%.

Суд зазначає, що предметом спору у цій адміністративній справі не є визначення розміру надбавки за класність, а сторони у заявах по суті не заперечуються щодо наявності у позивача права на виплату надбавки за кваліфікацію 2-го класу.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача №2049 за 2016 рік (т.1 а.с.53), останньому виплачувалась надбавку за кваліфікацію за листопад та грудень 2016 року у розмірі 27,87 грн (2,5% від посадового окладу), а згідно з особистою карткою грошового забезпечення позивача №2049 за 2017 рік (т.1 а.с.52) з січня до грудня 2017 року у розмірі 19,00 (всього за рік 228,00 грн).

Як вже зазначалось судом, відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що позивачу мала нараховуватись та виплачуватись надбавка за кваліфікацію у період з 01.11.2016 до 31.12.2017 у розмірі 5% від посадового окладу, а відповідачем протиправно здійснено виплату позивачу надбавки за кваліфікацію за період з 01.11.2016 до 31.12.2017 в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру.

При цьому, похідна вимога зобов`язального характеру також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію з 01.11.2016 до 31.12.2017 у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.

Суд відхиляє посилання відповідача на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.02.2009 №75, від14.04.2014 №34, від 06.06.2016 №493-ОС та від 13.02.2017 №136-ОС, яким встановлюються обмеження щодо виплати додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені Інструкцією №425, у розмірі 50%, з огляду на таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, (у редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №731), відповідно до п. 3 якого, на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Згідно з пп. «б» п. 4 Положення №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що, зокрема, мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Відповідно до п. 6 Положення №731, державну реєстрацію здійснюють, зокрема, нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади Мін`юст.

За вимогами п. 15 Положення №731, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов`язковим.

З наданих відповідачем разом з відзивом копій відповідних наказів не вбачається, що зазначені накази Адміністрації Державної прикордонної служби України зареєстровані у Міністерстві юстиції України. Доказів оприлюднення перелічених у відзиві наказів не надано, а судом з відкритих джерел не встановлено, що додатково свідчить про безпідставність твердження відповідача про те, що ці накази є нормативно-правовим актом та підлягають обов`язковому застосуванню.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що зазначені у відзиві накази Адміністрації Державної прикордонної служби України є такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 57 Конституції України, відповідно до якої Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Суд також звертає увагу, що саме спеціальним нормативно-правовим актом, яким врегульовано порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, є саме Інструкція №425.

Водночас, зазначені у відзиві накази Адміністрації Державної прикордонної служби України направлені на врегулювання питання виконання бюджету та протирічать Постанові №1294 та Інструкції №425.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Зважаючи на відсутність доказів понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 50% від 1 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію з 01.11.2016 до 31.12.2017 у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 50% від 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Дмитро БАБЕНКО