Справа № 300/4028/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4028/24 пров. № А/857/18632/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі №300/4028/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 02.07.2024,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Окуневич М.В., в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі Головне управління ПФУ в Харківській області, відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.04.2024 №22 щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу періоду роботи з 24.01.1986 по 16.06.1990 помічником машиніста по будівництві в Сургут та призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до стажу роботи період з 24.01.1986 по 16.06.1990 на посаді помічника машиніста та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що останній досяг необхідного віку та набув достатнього страхового стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії. При цьому, відповідач 2 виніс протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії, пославшись на відсутність необхідного страхового стажу. Так, представник позивача вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.01.1986 по 16.06.1990 помічником машиніста по будівництві в Сургут, оскільки весь такий стаж роботи підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.04.1983 з посиланням на накази про прийняття ОСОБА_1 на роботу та звільнення з роботи. Представник позивача не погоджується із відмовою у призначенні пенсії та вважає її протиправною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі №300/4028/24 позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх м. Харків, 61022) про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій задоволено частково; Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.04.2024 №22 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх м. Харків, 61022) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до стажу роботи період з 24.01.1986 по 16.06.1990 на посаді помічника машиніста та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08.04.2024; В задоволенні решти позовних вимог відмовлено; Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх м. Харків, 61022) частину сплаченого нею судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 року у справі №300/4028/24 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов?язання до вчинення дій, - в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року. Законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

Відповідно до наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, на час звернення з заявою про призначення пенсії: страховий стаж позивача (при необхідних не менше 31 року) складає 27 років 7 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 24.01.1986 року по 16.06.1990, оскільки дата наказу про звільнення більше ніж на місяць дати звільнення, що є порушенням вимог Інструкції.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на законних підставах та відповідно до положень чинного законодавства Рішенням №22 від 19.04.2024 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов??язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, вважає, що рішення №22 від 19.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV є законним і правомірним, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 року у справі №300/4028/24 про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 винесене з порушенням чинного законодавства, є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.04.2024, досягнувши 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів відповідачем 2 згідно рішення від 19.04.2024 №22 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. У рішенні відповідач 2 зазначив, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.04.1983 з 24.01.1986 по 16.06.1990, оскільки дата наказу про звільнення більше ніж на місяць дати звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Зазначено що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 4 місяці 10 днів (а.с. 8).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.04.2024 №22 про відмову позивачу у призначенні пенсії, представник ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, а тому відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 24.01.1986 по 16.06.1990 помічником машиніста по будівництві в Сургут згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.04.1983, у зв`язку з чим рішення відповідача 2 від 19.04.2024 №22 про відмову у призначенні пенсії підлягає до скасування і, виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде, окрім визнання протиправним і скасування спірного рішення, зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу до загального страхового стажу період роботи з 24.01.1986 по 16.06.1990 помічником машиніста по будівництві в Сургут та призначити йому пенсію з 08.04.2024 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України №7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком, зокрема вік та необхідний страховий стаж передбачено статтею 26 Закону №1058-IV, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Як слідує із матеріалів справи, досягнення позивачем необхідного віку не є спірним у цій справі, а спірне рішення відповідача 2 обґрунтоване відсутністю у позивача необхідного стажу.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Окрім цього, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.04.1983, у такій містяться, зокрема записи про його роботу помічником машиніста по будівництві в Сургут, зокрема:

24.01.1986 позивач прийнятий на роботу в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі (Сургут) на посаду помічника машиніста (запис 7);

16.06.1990 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням (запис 9). Підставою звільнення є наказ №117-У від 24.04.1990.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило позивачу у призначення пенсії, оскільки не зарахувало вказаний період роботи до загального страхового стажу позивача з тих підстав, що дата наказу про звільнення більше ніж на місяць дати звільнення, що є порушенням вимог Інструкції.

З цього приводу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю Української РСР, в редакції чинній у спірний період роботи позивача, робітники і службовці мають право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це адміністрацію письмово за два місяці.

Оскільки згідно з записом №9 у трудовій книжці від 16.06.1990 позивача звільнено з займаної посади саме за власним бажанням, про що позивач зобов`язаний був повідомити роботодавця за два місяці, останній мав підстави видати наказ №117-У про звільнення позивача 24.04.1990, однак у відповідності до вимог Інструкції запис про звільнення внести саме у день звільнення.

Крім цього, як правильно зауважив суд першої інстанції в трудовій книжці позивача, окрім записів про прийняття на роботу і звільнення з роботи на станції Сургут, є ще й проміжна дата, а саме 01.09.1987 підтвердження посади помічника машиніста тепловоза у зв`язку із введенням нових тарифних оплат (запис 8), що свідчить про те, що позивач дійсно працював на станції Сургут.

Також судом встановлено, що згадані записи виконані ручкою, скріплені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, тобто у відповідності до Інструкції №58. При цьому, жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства. Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 «Про трудові книжки», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Також, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, а також внесення виправлення до запису в трудовій книжці працівником підприємства, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, тобто позбавляти позивача його право на належне пенсійне забезпечення у відповідності до вимог Конституції України та Законів.

Також у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №575/530/17 також вказано про заборону допущення відповідачами (органами пенсійного фонду) певного формалізму при зверненні осіб про призначення чи перерахунку пенсії.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 24.01.1986 по 16.06.1990 помічником машиніста по будівництві в Сургут згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.04.1983, тому спірне рішення відповідача 2 від 19.04.2024 №22 про відмову у призначенні пенсії підлягає до скасування.

Також суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до положень п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 12.04.2024, а 60-річного віку досягнув 07.04.2024, то призначити йому пенсію необхідно з 08.04.2024 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі №300/4028/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк